ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/650/20 Справа № 199/3773/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Подорець О. Б. Доповідач - Макаров М. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.         
суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.
при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Першого заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м Дніпропетровська від 11 червня 2019 року по справі за позовом Першого заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Тулс», Товариство з обмеженою відповідальністю «Солярис», Виробниче ремонтне житлово-експлуатаційне підприємство Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпра про витребування майна, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2018 року Перший заступник прокурора Дніпропетровської області звернувся до суду з позовною заявою в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , де треті особи - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Тулс», Товариство з обмеженою відповідальністю «Солярис», Виробниче ремонтне житлово-експлуатаційне підприємство Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпра, про витребування майна.
Позов мотивований тим, що в ході здійснення представницьких повноважень прокуратурою області встановлено факт безпідставного вибуття з комунальної власності територіальної громади м. Дніпро об`єктів нерухомого майна шляхом їх відчуження на користь приватних підприємств, в тому числі нежитлового приміщення АДРЕСА_1 .
Зазначене нежитлове приміщення перебувало на балансі Виробничого ремонтного житлово-експлуатаційне підприємство Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська, яке було зареєстровано виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради 13 вересня 1991 року.
Рішенням Дніпропетровської міської ради народних депутатів №46 від 27 листопада 1991 року «Про комунальну власність Дніпропетровської міської ради народних депутатів», яке доповнено рішенням Дніпропетровської міської ради № 26/23 від 26 вересня 2001 року затверджено перелік об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Дніпро.
Факт належності об`єктів, зазначених у переліках (розділи І - XIII), що додаються до рішення Дніпропетровської міської ради народних депутатів № 46 від 27 лситопада 1991 року територіальній громаді м. Дніпропетровська встановлено рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська у справі № 200/5829/13-ц від 14 травня 2013 року за заявою Дніпропетровської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення.
Державна реєстрація права комунальної власності територіальної громади міста на нежитлове приміщення АДРЕСА_1 проведена Дніпропетровським міським управлінням юстиції 05.07.2013, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101497912101.
Рішенням Дніпропетровської міської ради №16/9 від 02 березня 2011 року, об`єкти нерухомого майна з балансу комунальних житлово-експлуатаційних підприємств, зокрема, ВРЖЕП АНД району, передано на баланс КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю».
Вказане обґрунтовувалось реорганізацією комунальних житлово-експлуатаційних підприємств, необхідністю забезпечення ефективності управління комунальним майном та пов`язувалось з визначенням єдиного підприємства наділеного повноваженнями з управління комунальним майном та корпоративними правами територіальної громади міста в особі КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю».
06 серпня 2012 року ухвалою господарського суду Дніпропетровської області відкрито провадження у справі № 38/5005/6637/2012 про банкрутство ВРЖЕП АНД району.
Проте, на час відкриття провадження у справі про банкрутство рішення сесії Дніпропетровської міської ради №16/9 від 02 березня 2011 року ВРЖЕП АНД району в повному обсязі виконано не було, внаслідок чого нерухоме майно обліковувалося на балансі підприємства за відсутності правових підстав.
Постановою господарського суду Дніпропетровської області від 14 серпня 2012 року у справі №38/5005/6637/2012 ВРЖЕП АНД району визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.
На підставі вказаної постанови ліквідатором ВРЖЕП АНД району призначено арбітражного керуючого Барановського О.В., яким, всупереч нормам чинного законодавства та рішення Дніпропетровської міської ради з питань управління об`єктами комунальної власності, нежитлове приміщення АДРЕСА_1 з метою продажу було включено до ліквідаційної маси підприємства-банкрута, а в подальшому реалізовано шляхом проведення Товарною біржею «Регіональна універсальна біржа» торгів з продажу зазначеного майна та переможцем у яких визначено ТОВ «Солярис».
На підставі протоколу проведення біржових торгів 24 липня 2013 року між ВРЖЕП АНД району та ТОВ «Солярис» укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення АДРЕСА_1 , який посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу Мудрецькою І.В. та зареєстровано в реєстрі під №1245.
Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 31 січня 2018 року у справі №38/5005/6637/2012 про банкрутство ВРЖЕП АНД району задоволено скаргу прокуратури області на дії ліквідатора та визнано неправомірними його дії щодо включення до ліквідаційної маси банкрута ряду об`єктів нерухомого майна комунальної власності, продажу його з відкритих біржових торгів та визнано недійсними договори купівлі-продажу укладені на їх підставі.
Зокрема, рішенням суду визнано неправомірними дії ліквідатора ВРЖЕП АНД району арбітражного керуючого Барановського О.В. щодо включення до ліквідаційної маси підприємства-банкрута нежитлового приміщення АДРЕСА_1 та продажу його з відкритих біржових торгів, визнано недійсними результати біржових торгів, проведених 27 грудня 2012 року Товарною біржею «Регіональна універсальна біржа» з продажу нерухомого майна, а саме: нежитлового приміщення №117, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , та визнано недійсним договір купівлі-продажу №1245 від 24 липня 2013 року, зареєстрованого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мудрецькою І.В., укладеного між ліквідатором-арбітражним керуючим Саричевою Н. В . та ТОВ «Солярис».
З урахуванням, положень ч. 4 ст. 8 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» ухвала господарського суду Дніпропетровської області від 31 січня 2018 року у справі № 38/5005/6637/2012 є такою, що набрала законної сили.
Вказане нерухоме житло ТОВ «Солярис» за договором купівлі-продажу №4955 від 18 жовтня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г., було відчужено на користь ТОВ «Тулс».
У подальшому нежитлове приміщення АДРЕСА_1 , загальною площею 227 кв. м. було відчужено ТОВ «Тулс» на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .
Так, на підставі договору купівлі-продажу №413 від 31 січня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г., у спільній частковій власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 знаходиться 50/100 частини нежитлового приміщення АДРЕСА_1 .
За договором купівлі-продажу №409 від 31 січня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г., ТОВ «Тулс» на користь ОСОБА_5 було відчужено 20/100 частини нежитлового приміщення АДРЕСА_1 .
Далі, за договором купівлі-продажу №265 від 03 лютого 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіною Л.Л., на користь ОСОБА_5 було відчужено решту 30/100 частини нежитлового приміщення АДРЕСА_1 .
Після відчуження ТОВ «Тулс» на користь фізичних осіб частини нежитлового приміщення АДРЕСА_1 , сукупна площа майна у розмірі 227 кв. м. залишилася незмінною.
Незважаючи на те, що нежитлове приміщення АДРЕСА_1 , загальною площею 227 кв. м. було неодноразово поділено на частини його площа та загальні технічні характеристики не змінились. Документальне відображення даних про реконструкцію нежитлового приміщення під квартиру не вказує про створення нової нерухомої речі, оскільки зазначений об`єкт є нерухомою річчю, основною ознакою якої є розміщення на певній земельній ділянці без можливості переміщення, тобто розташування за певною адресою.
Оскільки, спірне нерухоме майно було відчужене, Дніпропетровська міська рада як власник спірного майна, яке вибуло з її власності поза її волею, має право на його витребування шляхом пред`явлення віндикаційного позову на підставі ст. 388 ЦК України.
Враховуючи викладене, позивач просить суд витребувати від ОСОБА_2 на користь територіальної громади м. Дніпро в особі Дніпровської міської ради 25/100 нежитлового приміщення АДРЕСА_1 ; витребувати від ОСОБА_1 на користь територіальної громади м. Дніпро в особі Дніпровської міської ради 25/100 нежитлового приміщення АДРЕСА_1 ; витребувати від ОСОБА_4 на користь територіальної громади м. Дніпро в особі Дніпровської міської ради приміщення АДРЕСА_2; витребувати від ОСОБА_3 на користь територіальної громади м. Дніпро в особі Дніпровської міської ради приміщення АДРЕСА_3; стягнути з відповідачів судові витрати.
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м Дніпропетровська від 11 червня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що початок перебігу позовної давності є день 23 липня 2013 року, коли Господарським судом Дніпропетровської області ухвалено рішення, яким у задоволенні скарги КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» ДМР» відмовлено і саме з цієї дати Дніпровська міська рада довідалася про порушення свого права.
В апеляційній скарзі Перший заступник прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що звертаючись до суду із даним позовом ними строк пропущено не було, оскільки про вибуття з володіння територіальної громади міста спірного мана ним стало відомо лише 31 січня 2018 року.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.
Так, судом встановлено, що рішенням Дніпропетровської міської ради народних депутатів № 46 від 27 листопада 1991 року «Про комунальну власність Дніпропетровської міської ради народних депутатів», яке доповнено рішенням Дніпропетровської міської ради № 26/23 від 26 вересня 2001 року затверджено перелік об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Дніпро.
Факт належності об`єктів, зазначених у переліках (розділи І - ХІІІ), що додаються до рішення Дніпропетровської міської ради народних депутатів № 46 від 27 листопада 1991 року територіальній громаді міста встановлено рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська у справі № 200/5829/13-ц від 14 травня 2013 року за заявою Дніпропетровської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення.
Державну реєстрацію права комунальної власності територіальної громади міста на нежитлове приміщення АДРЕСА_1 проведено Дніпропетровським міським управлінням юстиції 05 липня 2013 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101497912101.
Органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території (ст. 144 Конституції України).
Відповідно до п. 31 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції пленарного засідання міської ради відноситься прийняття рішень про передачу іншим органам окремих повноважень щодо управління майном, яке належить до комунальної власності відповідної територіальної громади, визначення меж цих повноважень та умов їх здійснення.
У подальшому, рішенням Дніпропетровської міської ради № 16/9 від 02 березня 2011 року, об`єкти нерухомого майна з балансу комунальних житлово-експлуатаційних підприємств, зокрема, ВРЖЕП АНД району передано на баланс КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю».
Вказане обґрунтовувалось реорганізацією комунальних житлово-експлуатаційних підприємств, необхідністю забезпечення ефективності управління комунальним майном та пов`язувалось з визначенням єдиного підприємства, наділеного повноваженнями з управління комунальним майном та корпоративними правами територіальної громади міста в особі КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю».
Водночас, 06 серпня 2012 року ухвалою господарського суду Дніпропетровської області відкрито провадження у справі № 38/5005/6637/2012 про банкрутство ВРЖЕП АНД району.
Проте, на час відкриття провадження у справі про банкрутство рішення сесії Дніпропетровської міської ради №16/9 від 02 березня 2011 року ВРЖЕП АНД району в повному обсязі виконано не було, внаслідок чого нерухоме майно обліковувалося на балансі підприємства за відсутності правових підстав.
Постановою господарського суду Дніпропетровської області від 14 серпня 2012 у справі № 38/5005/6637/2012 ВРЖЕП АНД району визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.
На підставі вказаної постанови ліквідатором ВРЖЕП АНД району призначено арбітражного керуючого Барановського О.В., яким всупереч норм чинного законодавства та рішень Дніпропетровської міської ради з питань управління об`єктами комунальної власності, нежитлове приміщення АДРЕСА_1 , з метою продажу було включено до ліквідаційної маси підприємства-банкрута, а в подальшому реалізовано шляхом проведення 27 грудня 2012 року товарною біржею «Регіональна універсальна біржа» торгів з продажу зазначеного нерухомого майна, переможцем у яких визнано ТОВ «Солярис».
На підставі протоколу проведення біржових торгів 24 липня 2013 року між ВРЖЕП АНД району та ТОВ «Солярис» укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу Мудрецькою І.В., зареєстрованого в державному реєстрі за № 1245.
Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 31 січня 2018 року у справі № 38/5005/6637/2012 про банкрутство ВРЖЕП АНД району, задоволено скаргу прокуратури області на дії ліквідатора та визнано неправомірними його дії щодо включення до ліквідаційної маси банкрута об`єктів нерухомого майна комунальної власності, продажу його з відкритих біржових торгів та визнано недійсними договори купівлі-продажу укладені на їх підставі.
Зокрема, рішенням суду визнано неправомірними дії ліквідатора ВРЖЕП АНД району арбітражного керуючого Барановського О.В. щодо включення до ліквідаційної маси підприємства-банкрута нежитлового приміщення АДРЕСА_1 , та продажу його з відкритих біржових торгів, визнано недійсними результати біржових торгів, проведених 27 грудня 2012 року товарною біржею «Регіональна універсальна біржа» з продажу зазначеного нерухомого майна та визнано недійсним договір купівлі-продажу № 1245 від 24 липня 2013 року, зареєстрований приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мудрецькою І.В., укладений між ліквідатором-арбітражним керуючим Саричевою Н.В. та ТОВ «Солярис».
З урахуванням, положень ч. 4 ст. 8 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» ухвала господарського суду Дніпропетровської області від 31 січня 2018 року у справі № 38/5005/6637/2012 є такою, що набрала законної сили.
Разом з тим, нежитлове приміщення АДРЕСА_1 ТОВ «Солярис » за договором купівлі-продажу № 4955 від 18 жовтня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г., було відчужено на користь ТОВ «Тулс», яке також було учасником відкритих біржових торгів з продажу майна ВРЖЕП АНД району, проведених 27 грудня 2012 року товарною біржею «Регіональна універсальна біржа».
У подальшому, нежитлове приміщення АДРЕСА_1 , загальною площею 227 кв.м. було відчужене ТОВ «Тулс» на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .
Так, на підставі договору купівлі-продажу № 413 від 31 січня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г., у спільній частковій власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 знаходиться 50/100 частини нежитлового приміщення АДРЕСА_1 , яке складається з приміщення поз. 16-18, приміщення 21, приміщення 4, ІІ - вестибюль, загальною площею 55,4 кв.м., а - ганок, приміщення поз. 1-3, приміщення 19, приміщення 20, приміщення 22, І - тамбур, загальною площею 57,6 кв.м. (пункт 1 Договору № 413 від 31 січня 2014 року).
За договором купівлі-продажу № 409 від 31 січня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г., ТОВ «Тулс» на користь ОСОБА_5 було відчужено 20/100 частини нежитлового приміщення АДРЕСА_1 , яке складалось з приміщення поз. 6-9, ІV - приміщення, загальною площею 45,8 кв.м.
Далі, за договором купівлі-продажу № 265 від 03 лютого 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіною Л.Л., на користь ОСОБА_5 було відчужено решту 30/100 частини нежитлового приміщення АДРЕСА_1 , яке складалось з приміщення поз. 5, поз. 10-15, ІІІ - приміщення, загальною площею 68,2 кв.м.
Після відчуження ТОВ «Тулс» на користь фізичних осіб частин нежитлового приміщення АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101497912101) сукупна площа майна у розмірі 227 кв.м. залишилась незмінною.
27 лютого 2014 року між ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір про виділ нерухомого майна у натурі, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу Батовою Л.Г., внесений до реєстру за № 703.
За умовами та на підставі вказаного договору із загальної площі нежитлового приміщення АДРЕСА_1 було виділено окремі індивідуально визначені нежитлові приміщення із належних ОСОБА_5 на праві приватної власності часток.
Так, на підставі договору про виділ нерухомого майна у натурі № 703 від 27 лютого 2014 року, акту щодо встановлення нової нумерації нежитлового приміщення об`єкту нерухомого майна від 05 березня 2014 року, складеного інженером технічної інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_11 , технічного висновків Головного архітектурно-планувального управління Дніпровської міської ради № 10/613-1 та № 10/613-2 від 31 березня 2014 року, належних ОСОБА_5 на праві приватної власності 20/100 та 30/100 нежитлового приміщення АДРЕСА_1 було виділено окремі нежитлові приміщення: АДРЕСА_3 загальною площею 45,8 кв.м. та АДРЕСА_2 загальною площею 64 кв.м., а решта - 4,2 кв.м., за домовленістю співвласників та відповідно до технічних паспортів на новоутворені нежитлові приміщення, виготовлених фізичною особою-підприємцем ОСОБА_11 , залишилась у загальному користуванні. Вказане пояснюється тим, що 4,2 кв.м., (за технічними паспортами - поз.10), які не увійшли до складу нежитлових приміщень АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 є коридором, який поєднує суміжні між собою приміщення.
Державну реєстрацію права приватної власності ОСОБА_5 на нежитлові приміщення АДРЕСА_2 загальною площею 64 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 336093112101) та АДРЕСА_3 загальною площею 45,8 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 336107512101), що розташовані за адресою: АДРЕСА_3 , проведено Реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції, 03.04.2014 (номери свідоцтв про право власності:НОМЕР_1 та НОМЕР_2 від 10 квітня 2014 року).
Нежитлові приміщення АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 розташовані за адресою: АДРЕСА_1 було включено до житлового фонду міста.
На підставі рішення Дніпровської міської ради № 284 від 18 червня 2014 року «Про зміну правового режиму майна», декларації про початок виконання будівельних робіт № ДП 0821419802906 від 17 липня 2014 року, декларації про готовність об`єкта до експлуатації № ДП 142142180377 від 06 серпня 2014 року та технічного паспорту, виготовленого фізичною особою-підприємцем ОСОБА_11 , Реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції 30 червня 2015 року за НОМЕР_4 було видано свідоцтво про право власності ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 64 кв.м., житловою 39,6 кв.м.
У зв`язку із зміною статусу нежитлового приміщення, до описової частини об`єкта нерухомого майна із реєстраційним номером 336093112101, 25 червня 2015 року Реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції внесено зміни відповідно до складеного технічного паспорту на новоутворену квартиру АДРЕСА_2 .
На підставі рішення Дніпровської міської ради № 284 від 18 червня 2014 року «Про зміну правового режиму майна», декларації про початок виконання будівельних робіт № ДП 082141980293 від 17 липня 2014 року, декларації про готовність об`єкта до експлуатації № ДП 1142142180388 від 06 серпня 2014 року та технічного паспорту, виготовленого фізичною особою-підприємцем ОСОБА_11 , Реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції 30 червня 2015 року за НОМЕР_3 було видано свідоцтво про право власності ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 45,8 кв.м., житловою 27,6 кв.м.
Відповідно до складеного технічного паспорту на новоутворену квартиру АДРЕСА_3 Реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції 25 червня 2015 року до описової частини об`єкта нерухомого майна із реєстраційним номером 336107512101 внесено зміни щодо його складових частин.
На даний час власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу № 421 від 11 серпня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Павловською Г.О., укладеного з ОСОБА_5 
Квартиру АДРЕСА_3 за договором купівлі-продажу № 5339 від 17 серпня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Рябих В.М. було відчужено ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 , який за договором купівлі-продажу № 1029 від 28 жовтня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ярославцевою І.В. продав квартиру ОСОБА_3 .
Незважаючи на те, що нежитлове приміщення АДРЕСА_1 , загальною площею 227 кв.м. було неодноразово поділено на частини його площа та загальні технічні характеристики не змінились. Документальне відображення даних про реконструкцію нежитлового приміщення під квартиру не вказує про створення нової нерухомої речі, оскільки відповідно до положень ст. 181 ЦК України зазначений об`єкт є нерухомою річчю, основною ознакою якої є розміщення на певній земельній ділянці без можливості переміщення, тобто розташування за певною адресою.
Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд обґрунтовано виходив з того, що початок перебігу позовної давності є день 23 липня 2013 року, коли Господарським судом Дніпропетровської області ухвалено рішення, яким у задоволенні скарги КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» ДМР» відмовлено і саме з цієї дати Дніпровська міська рада довідалася про порушення свого права, тобто з дня коли стало відомо, що майно вибуло з володіння.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Частиною 1 ст. 317 ЦК України встановлена належність власникові права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Таким чином, наявність у діях власника майна волі на передачу цього майна виключає можливість його витребування від добросовісного набувача.
Так, за нормами ст. 388 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього (ст. 330 ЦК України).
Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (ч. 3 ст. 388 ЦК України).
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
В частині четвертій статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.
Частиною першою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
За змістом статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).
Оскільки право власності територіальної громади м. Дніпро об`єктів нерухомого майна було порушено в момент її вибуття з комунальної власності у володіння іншої особи, то початок перебігу позовної давності для позову, поданого на захист цього порушеного права, пов`язується з моментом, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила, а саме про факт вибуття з комунальної власності у володіння іншої особи.
Порушення права та підтвердження такого порушення судовим рішенням не є тотожними поняттями. Закон не пов`язує перебіг позовної давності з ухваленням судового рішення про порушення права особи. Тому перебіг позовної давності починається від дня, коли позивач довідався або міг довідатися про порушення його права, а не від дня, коли таке порушення було підтверджене судовим рішенням.
В пунктах 70, 71 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 20 жовтня 2011 року в справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04), яке набуло статусу остаточного 20 січня 2012 року, Суд підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу; у контексті скасування помилково наданого права на майно принцип «належного урядування» може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку, а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.
Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися в першу чергу на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм.
Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула його у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У рішенні ЄСПЛ від 01 червня 2006 року в справі «Федоренко проти України» зазначено про необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та фундаментальними правами окремої людини, а також пропорційності між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.
Доводи апеляційної скарги про те, що звертаючись до суду із даним позовом ними строк пропущено не було, оскільки про вибуття з володіння територіальної громади міста спірного мана ним стало відомо лише 31 січня 2018 року, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки початок перебігу позовної давності є днем коли Господарським судом Дніпропетровської області ухвалено рішення, яким у задоволенні скарги КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» ДМР» відмовлено, а тому саме з 23 липня 2013 року, Дніпровська міська рада довідалася про порушення свого права.
Таким чином, вимоги апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.
Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
З`ясувавши в достатньо повному обсязі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради - залишити без задоволення.
Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м Дніпропетровська від 11 червня 2019 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко