П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И
 
28 січня 2020 року                                                                                                м. Київ
 
Справа № 760/9809/16-ц
Провадження: № 22-ц/824/1454/2020
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О., 
суддів Гаращенка Д.Р., Левенця Б.Б.,
секретарі Глухенька М.С., Гулієв М.Д.о
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Солом`янського  районного суду міста Києва від 20 лютого 2019 року, ухвалене під головуванням судді Шереметьєвої Л.А., 
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ частини будинку в натурі та припинення спільної часткової власності,
 
в с т а н о в и в :
 
У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила виділити їй в натурі  частину будинку АДРЕСА_1 , яка відповідає її 1/2 частині у праві спільної часткової власності та складається з: коридору 2-1 площею 7,4 кв.м, коридору 2-2 площею 6,4 кв.м., житлової кімнати 2-3 площею 12,5 кв.м., житлової кімнати 2-4 площею 9,2 кв. м., житлової кімнати 2-5 площею 11, кв. м., кухні 2-6 площею 6,5 кв. м., санвузла 2-7 площею 3,5 кв. м., кладової 2-8 площею 1,7 кв. м., кладової 1-6 площею 0,7 кв. м., сараю літ. «Б», вбиральні літ. «В»; виділити їй ті частини підвалу та горища, які знаходяться над та під відповідними приміщеннями; припинити право спільної часткової власності на будинок АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог вказувала, що на підставі договору дарування від 04 листопада 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зіновієвим С.В. та зареєстрованим в реєстрі під № 1-1973, вона є власником 1/2 частини вказаного будинку. Згідно договору дарування, спірний будинок складається з дерев`яної будівлі літ. «А», сараю літ. «Б», вбиральні літ. «В», гаражу літ. «Г», споруджень № 1-7, № І-ІІ. Інша частина будинку з 2001 року і по теперішній час належить на праві власності відповідачці. Житловий будинок умовно поділено на 2 квартири, які зазначені в технічному паспорті під окремими номерами та кожна з яких обладнана окремим входом, санвузлом, кухнею і в спільному користуванні жодне з приміщень будинку не перебуває. Вона проживає в квартирі АДРЕСА_1 . Площі квартир є практично рівними, так само як і сукупні площі житлових кімнат та нежитлових приміщень. До 2015 року вони, як співвласники, користувалися спільним майном в порядку, визначеному усною домовленістю між ними. Однак, відповідачка порушує ці домовленості, без її на те згоди користується частиною домоволодіння, яка перевищує визначену частку в спільній власності, перешкоджає їй в користуванні належною їй частиною, і згоди щодо порядку виділу частин в натурі вони дійти не можуть.  ОСОБА_1 вважає, що спірне домоволодіння не є неподільною річчю і може бути поділене без втрати його цільового призначення. З огляду на те, що площа її квартири менша за площу квартири АДРЕСА_2 , вважає за доцільне, окрім всіх приміщень квартири АДРЕСА_1 , виділити їй в натурі також і кладову площею 0,7 кв. м., оскільки такий поділ є найбільш раціональним і логічним, а сторони отримають у власність ті приміщення, якими фактично користуються, враховуючи підвал та горище, які знаходяться над та під відповідними приміщеннями. Також зазначала, що сарай літ. «Б» та вбиральня літ. «В» мають бути виділені їй, оскільки знаходяться ближче до її квартири, а також всі ремонтні роботи у відповідних приміщеннях виконувалися за її рахунок. Гараж має бути виділений на користь відповідачки, оскільки знаходиться ближче до її квартири. Враховуючи викладене, вважала, що такий варіант поділу домоволодіння не порушить прав жодної зі сторін.
Рішенням Солом`янського  районного суду міста Києва від 20 лютого 2019 року в позові ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 про виділ частини будинку, горища та підвалу в натурі та припинення спільної часткової власності на будинок відмовлено.
Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм процесуального права та порушення норм матеріального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що суд першої інстанції помилково послався на рішення Жовтневого районного суду м. Києва від 28 квітня 2001 року, оскільки такий доказ є копію вказаного рішення, без підпису судді  та відбитку печатки суду, а тому не може прийматись до уваги при розгляді даної справи. Також вказувала, що висновок суду першої інстанції про неподільність будинку є помилковим, оскільки його вже поділено на дві окремі квартири та за вказаним позивачем варіантом поділу він не втрачає свого цільового призначення. Зазначила, що експерт не може досліджувати у своєму висновку питання права та давати правову оцінку власному висновку, перевірка запропонованого варіанту поділу відповідності вимогам цивільного законодавства є виключною компетенцією суду.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 березня 2019 року відкрито апеляційне провадження у справі та справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.
Правом відзиву відповідно до вимог ст. 360 ЦПК України ОСОБА_2 не скористалась.
22 квітня 2019 року до Київського апеляційного суду до вищевказаної апеляційної скарги надішли додаткові пояснення від представника  ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , в яких остання  зазначила, що право позивача на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, якщо кожній із сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності, прямо встановлено законом і підлягає захисту з огляду на не визнання такого права відповідачем. Також, вказувала на наявність технічної можливості поділу, з огляду  на окремі входи в приміщення, роздільні комунікації та мережі, фактичний варіант розподілу житлового будинку, самостійно встановлений сторонами.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 05 червня 2019 року  у справі призначено судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено ОСОБА_4 , свідоцтво експерта №1738, адреса: АДРЕСА_6 , провадження у справі зупинено до отримання висновку експерта.
8 листопада 2019 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов висновок експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи разом з матеріалами даної цивільної справи.
11 листопада 2019 року ухвалою Київського апеляційного суду поновлено провадження у справі,  справу призначено до розгляду.
У судовому засіданні ОСОБА_1 та її адвокат Новак Н.Ю. підтримали апеляційну скаргу з підстав, викладений у ній, просили рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.
Адвокат Ходак В.В. в інтересах ОСОБА_5 заперечував проти апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.
            У відповідності до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
            В силу вимог частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та ухвалене відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Заслухавши пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Судом установлено, що будинок АДРЕСА_1  належить на праві спільної часткової власності сторонам у справі.  
Так, ОСОБА_1 є власником 1/2 частини будинку АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 04 листопада 2005 року (т. 1 а.с. 13).
ОСОБА_2 є власником іншої Ѕ частини будинку за вищевказаною адресою.
16 червня 2001 року між ОСОБА_6 , матір`ю відповідачки, яка діяла в своїх інтересах та інтересах відповідачки, та ОСОБА_7 був укладений договір міни, на підставі якого відповідачка та її мати стали власниками 1/2 частини будинку  АДРЕСА_1 в рівних частках (т. 1 а.с. 34).
05 липня 2001 року ОСОБА_6 подарувала належну їй ј частину будинку відповідачці, внаслідок чого остання стала власником 1/2 частини будинку (т.1, а.с. 35).
Рішенням Жовтневого районного суду міста Києва від 28 квітня 2001 року спірний будинок був поділений між його співвласниками, на той час - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , і кожному співвласнику було виділено 1/2 частину спірного будинку та визначено порядок користування земельною ділянкою (т.1, а.с. 41 - 42).
 Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 ,  суд першої інстанції виходив із того, що наданий позивачем висновок про наявність технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна не відповідає на головні питання щодо можливості такого виділу відповідно до вимог ст.ст. 183, 364, 365 ЦПК України. Окрім того, зазначав, що рішенням суду від 28.04.2001 року спірний будинок уже був поділений, і кожна сторона користується своєю частиною будинку. Також, посилався на  роз`яснення Міністерства регіонального розвитку, які передбачають, що житлові будинки є неподільними і виділ частки в натурі щодо таких будинків не можливий. 
З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.
Звертаючись до суду із вказаним позовом, ОСОБА_1 , з урахуванням поданих уточнень, просила суд: виділити їй в натурі частину будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яка відповідає її 1/2 частині у праві спільної часткової власності, а саме,  наступні приміщення: коридор 2-1 нежитловою площею 7, 4 кв. м, коридор 2-2 нежитловою площею 6, 4 кв. м., житлову кімнату 2-3 площею 12, 5 кв. м., житлову кімнату 2-4 площею 9, 2 кв. м., житлову кімнату 2-5 площею 11, 3 кв. м., кухню 2-6 площею 6, 5 кв. м., санвузол 2- 7 площею 3, 5 кв. м., кладову 2-8 площею 1, 7 кв. м., кладову 1-6 площею 0, 7 кв. м., сарай літ. «Б», вбиральню літ. «В»; виділити їй ті частини підвалу та горища, які знаходяться над та під відповідними приміщеннями; та припинити право спільної часткової власності на спірний  будинок.
В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилалась на те, що спірне майно є володінням, яке належить їй та ОСОБА_2 на праві власності в рівних частинах. Житловий будинок умовно поділено на 2 квартири рівної площі, які зазначені в технічному паспорті під окремими номерами, та, кожна з яких обладнана окремим входом, санвузлом, кухнею, і в спільному користуванні жодне з приміщень будинку не перебуває. Фактично в розпорядженні позивачки перебувають допоміжні споруди такі як сарай та вбиральня. Загальна площа квартири АДРЕСА_2, яку займає відповідачка становить 59,4 кв.м, а АДРЕСА_1, яку займає вона, позивачка - 58,6 кв.м., тобто, практично є рівними.  Незважаючи на викладене, ОСОБА_2 згоди на виділ частини спірного домоволодіння в натурі не надає, посилаючись на рішення Жовтневого районного суду міста Києва від 28 квітня 2001 року.
Виходячи із характеру спірних правовідносин, у цій справі в першу чергу підлягала  встановленню обставина чи існує технічна можливість поділу спірного об`єкта нерухомості (будинку).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.
Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (стаття 77 ЦПК), допустимими (стаття 78 ЦПК), достовірними (стаття 79 ЦПК), а у своїй сукупності - достатніми (стаття 80 ЦПК ).
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Отже, належним доказом у справі, який би підтвердив чи спростував факт щодо можливості  виділу частини спірного домоволодіння в натурі, може бути висновок будівельно-технічної експертизи.   
Згідно ч.1, 4, 5 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.
Відповідно до статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальної дії, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав,  передбачених цим Кодексом.
Суд зобов`язаний забезпечити (організувати) дійсно змагальний процес, тобто створити особам, які беруть участь у справі, всі умови для реалізації ними своїх процесуальних прав і виконання покладених на них процесуальних обов`язків.
Тобто, враховуючи те, що відповідачка заперечує щодо виділу частини спірного будинку в натурі, суд першої інастанції повинен був роз`яснити учасникам про право заявити клопотання про призначення будівельно-технічної експертизи для вирішення питання щодо можливості такого виділу, і тільки після отримання відповідного висновку експерта або відмови від проведення такої експертизи вирішувати питання про доведеність чи недоведеність позовних  вимог.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_1 вказувала, що можливість виділу на її користь в натурі заявленого майна підтверджується, окрім технічного паспорту на жилий будинок (домоволодіння) від 14.10.2005 року, висновком щодо технічної можливості поділу об`єкту нерухомого майна від 11.05.2018 року, виготовленим експертом технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна ОСОБА_9 на її замовлення. 
Даним висновком встановлено, що ОСОБА_1 фактично користується приміщеннями з 2-1 по 2-8, сараєм та вбиральнею, а ОСОБА_2 - приміщеннями з 1-1 по 1-8 та гаражем.  За технічними показниками об`єкт може бути поділено. З урахуванням технічної можливості поділу, наявності фактичного варіанту розподілу житлового будинку (домоволодіння), що самостійно встановлений сторонами, окремих входів у приміщення, роздільних комунікацій та мереж, існує технічна можливість виділити сторонам відокремлені частини будинку. Такий поділ будинку на самостійні об`єкти нерухомого майна відповідатиме умовам, що передбачені чинними державними будівельними нормами. Приміщення даху та приміщення підвалу залишаються у користуванні по лінії розмежування приміщень домоволодіння, які знаходяться у фактичному користуванні кожного із співвласників (а.с. 210-212 т.1).
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, вважав, що такий висновок експерта не свідчить про можливість виділу належної позивачці частки в порядку вимог ст.ст. 183, 364, 365 ЦПК України,  окрім того, він підписний особою, яка не є судовим експертом.
При цьому, дій щодо роз`яснення учасникам процесу про їх право заявити клопотання про призначення експертизи судом першої інстанції не вчинено, а відтак оскаржуване рішення не може вважатись законним та обґрунтованим.
З урахуванням порушень судом першої інстанції процесуального закону та для з`ясування наявності технічної можливості виділу в натурі належної позивачу частини будинку судом апеляційної інстанції було призначено будівельно-технічну експертизу.
Відповідно до висновку експерта № 19/07-2019, складеного 20 жовтня 2019 року, із урахуванням фактичного користування, що склався між співвласниками, виділ Ѕ ідеальної частки будинку (без надвірних споруд), що належить ОСОБА_1 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , з урахуванням фактичного користування, що склався між співвласниками, у вигляді існуючої квартири АДРЕСА_1 , з технічної точки зору можливий. Зважаючи на арифметичну помилку в технічному паспорті станом на 14.10.2005 року (т. 1 арк. 14) розрахунок часток проводиться в двох варіантах, а саме - з урахуванням помилки та без.
Фактичні частки приміщень співвласників в одиницях площі при виділі 1/2 частини, що належить ОСОБА_1 у вигляді квартири АДРЕСА_7 не відповідають ідеальним долям у праві власності, а саме - фактична її частка менше на 0,4 кв.м.
Виділ 1/2ідеальної частки будинку (без надвірних споруд), яка належить ОСОБА_1 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , з урахуванням фактичного користування, що склався між співвласниками, у вигляді існуючої квартири АДРЕСА_1 разом з горищем, що розташоване над квартирою АДРЕСА_1 , з технічної точки зору можливий.
Такий варіант   поділу не потребує проведення будь-яких  ремонтно-будівельних робіт по переплануванню та  відповідає фактичному порядку користування спірним будинком, який склався між його співвласниками.
Варіанти виділу відповідають схемі розташування квартир АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 із зазначенням функціональних призначень всіх приміщень, що наведені в дослідницький частині висновку (схема виділу на арк. 13), відповідно до якої до квартири АДРЕСА_2 , якою користується ОСОБА_2 відносяться приміщення: 1-1 коридор, 1-2 коридор, 1-3 санвузол, 1-4 коридор,  1-5 кухня, 1-6 кладова, 1-7 житлова, 1-8 житлова; а до  квартири АДРЕСА_7 , якою користується ОСОБА_1 , відносяться приміщення: 2-1 коридор,  2-2 коридор, 2-3 житлова, 2-4 житлова, 2-5 житлова, 2-6 кухня, 2-7 санвузол, 2-8 кладова.
Ринкова вартість фактичної частки при виділі Ѕ ідеальної частки будинку (без надвірних споруд), яка належить ОСОБА_1 , у вигляді квартири АДРЕСА_7 , без урахування арифметичної помилки в технічному паспорті БТІ (загальна площа будинку 118,0 кв.м.), складає 583 183 грн., що на 544 грн. менше ідеальної долі; з урахування арифметичної помилки в технічному паспорті БТІ (загальна площа будинку 118,7  кв.м.), складає 583 727 грн., що на 364 грн. менше ідеальної частки (т.2, а.с. 158-187).
Отже, поділ спірного будинку можливий за двома варіантами з відступом від ідеальних часток співвласників.
При апеляційному перегляді справи, ОСОБА_1 наполягала на  поділі спірного будинку відповідно до заявлених вимог та висновку експерта № 19/07-2019 від 20 жовтня 2019 року, при цьому, від вимог про стягнення з відповідачки компенсації за різницю між вартістю  ідеальної 1/2 частини та реальним поділом відмовилась. 
Слід відмітити, що схема виділу Ѕ частини будинку, яка належить ОСОБА_1 згідно висновку експерта від 20.10.2019 року фактично відповідає схемі виділу Ѕ частини будинку, запропонованого у експертному висновку від 11.05.2018 року.
Вирішуючи питання щодо доведеності позивачкою заявлених вимог, колегія суддів виходить також із наступного.
Відповідно до частин першої, другої статті 319 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України) власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Згідно з частиною першою статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.
Відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.
Системний аналіз положень статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави дійти висновку, що у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) житлового будинку, що перебуває в спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася.
Отже, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.
 Такий правовий висновок висловлений у постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 1622/16834/12 (провадження № 61-4936св18).
Ураховуючи вищенаведені норми матеріального права, розміри часток сторін, наявність технічної можливості поділу будинку відповідно до часток співвласників, колегія суддів  вважає, що позовні вимоги про виділ належної позивачці частки є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню відповідно  до   запропонованого експертом варіанту без стягнення з відповідачки відповідної грошової компенсації. 
Перевіряючи доводи апеляційної скарги колегія суддів відмічає і таке.
Матеріалами справи підтверджується та сторонами не заперечується, що спірний житловий будинок умовно поділено на 2 квартири, кожен із співвласників користується власною часткою спільного майна, а саме, позивачка - квартирою АДРЕСА_1 у спірному будинку, вбиральнею та сараєм, а відповідачка - квартирою АДРЕСА_2 та гаражем.
 Окрім того, матеріалами справи підтверджується, що сторонам спору в рівних долях на правах спільної часткової власності належить земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 8000000000:69:267:0020.
Так, рішенням Жовтневого районного суду міста Києва від 28 квітня 2001 року позов ОСОБА_7 задоволено.
Виділено в натурі у власність ОСОБА_7 Ѕ частину будинку АДРЕСА_1 :
з точки «А», яка розділяє межу по вул. Ново-Польова на 17,7 м злів і 2,6 м зправа, паралельно правої межі ділянки в точку «Б» 12,7 м;
з точки «Б» перпендикулярно до стіни будинку в точку «Б1» 7,2 м;
з точки «Б1» по лінії розподілу будинку в точку «Л»
з точки «Л» під кутом 45 градусів в точку «Б1» 1,4 м;
з точки «Б1» паралельно стіни будинку в точку «М1» 8,1 м;
з точки «М1» праворуч та паралельно стіни в точку «К1» 5,0 м;
з точки «К1» паралельної лівої межі ділянки в точку «І», яка розділяє тильну межу ділянки на 6,6 м зліва і 13,55 м зправа 15,7 м.
Виділено ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ділянку загального користування площею 75,2 в межах:
з точки «А», яка розділяє межу по вул. Ново-Польова на 17,7 м зліва і 2,6 м зправа, паралельно правої межі ділянки в точку «І» 17,15 м;
з точки «І» ліворуч та перпендикулярно до стіни будинку в точку «Д» 4,9 м;
з точки «Д» вздовж стіни будинку в точку «Л»
з точки «Л» під кутом 45 градусів в точку «Б1» 1,4 м;
з точки «Б1» паралельно стіни будинку та на відстані 1,0 м в точку «И»;
з точки «И» праворуч та перпендикулярно до правої межі ділянки в точку «С» 6,5 м;/ Точка «С» розподіляє праву межу ділянки на 19,65 м зліва і 16,15 м. зправа/.
ОСОБА_7 виділено у власність гараж «І» вартістю 4284,60 грн, що на 4284,60 грн. - 3197,50 грн. = 1087,10 грн. більше за ідеальну частку.
ОСОБА_8 виділено у власність сарай           «Б» вартістю 1690,40 грн та вбиральню вартістю 420 грн, а встого на суму 2110,40 грн, що на 3197,50 грн - 2110,40 грн = 1087,10 грн менше за ідеальну частку.
Отже, даним судовим рішенням було фактично поділено межі земельної ділянки, на якій знаходиться будинок.
ОСОБА_7 було виділено у власність в натурі Ѕ частину будинку АДРЕСА_1 , однак, конкретного переліку приміщень, з яких складається Ѕ частина будинку (квартира АДРЕСА_2 ) вказане рішення не містить, що унеможливило право наступного співвласника спірного будинку на виділ належної йому частки та припинення спільної часткової власності. 
При цьому, питання про виділення у власність в натурі іншої Ѕ частини будинку (квартири АДРЕСА_1 )  власнику ОСОБА_8 , судом не вирішувалося.
  ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відчужуючи на користь позивачки належну йому Ѕ частину спірного будинку у договорі дарування зазначив, що  відчужуване майно складається з житлового будинку нежитлової площі 54,4 кв.м, житлової площі 63,60 кв.м, сараю, вбиральні та гаражу.
Право власності на вищевказане майно ОСОБА_1 належним чином зареєструвала в державному реєстрі прав на нерухоме майно. Договір дарування №1-1973 від 04.11.2005 року ніким не оспорювався.
 
За таких підстав колегія суддів вважає, що запропонований позивачкою виділ в натурі Ѕ частини будинку із зазначенням приміщень, які в ньому знаходяться, не суперечить висновкам, які викладені у рішенні  Жовтневого районного суду міста Києва від 28 квітня 2001 року. 
Суд першої інстанції, із урахуванням наведених норм матеріального та процесуального права, дійшов помилкового висновку про недоведеність позивачкою заявлених позовних вимог.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Оскільки судом першої інстанції допущені порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення Солом`янського  районного суду міста Києва від 20 лютого 2019 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.
Відповідно до   ч. 13 ст. 141 ЦПК  України,   якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З урахуванням  положень ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1  підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 6890 грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 10 335 грн, а всього у розмірі 17 225 грн. 
 
Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України,  суд 
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Солом`янського  районного суду міста Києва від 20 лютого 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2   на  житловий будинок АДРЕСА_1 шляхом його поділу в натурі.
Виділити у власність ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_5 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , в натурі, як окреме індивідуально визначене нерухоме майно - приміщення будинку (квартира АДРЕСА_1 ), загальною площею 58,6 кв.м, що складається з: коридору 2-1 площею 7,5 кв.м,  коридору 2-2 площею 6,4 кв.м, житлової кімнати 2-3 площею 12,5 кв.м, житлової кімнати 2-4 площею 9,8 кв.м, житлової кімнати 2-5 площею 11,3 кв.м, кухні 2-6 площею 6,5 кв.м, санвузлу 2-7 площею 3,5 кв.м, кладової 2-8 площею 1,7 кв.м.
Виділити у власність ОСОБА_2   (місце реєстрації:  АДРЕСА_5 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , в натурі, як окреме індивідуально визначене нерухоме майно - приміщення будинку (квартира АДРЕСА_2 ), загальною площею 59,40 кв.м, що складається з: коридору 1-1 площею 5,7 кв.м, коридору 1-2 площею 5,2 кв.м, санвузлу 1-3 площею 3,9 кв.м, коридору 1-4 площею 4,2 кв.м, кухні 1-5 площею 9,1 кв.м, кладової 1-6 площею 0,7 кв.м, житлової кімнати 1-7 площею 18,3 кв.м, житлової кімнати 1-8 площею 12,3 кв.м.
Стягнути з ОСОБА_2   (місце реєстрації:  АДРЕСА_5 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_5 , РНОКПП: НОМЕР_1 )  17 225 (сімнадцять тисяч двісті двадцять п`ять) грн. на відшкодування судових витрат по сплаті судового збору.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.   
 
Повне судове рішення складено 03 лютого 2020 року.

Головуючий                                                                                             Т.О. Невідома
 
Судді                                                                                                         Д.Р. Гаращенко 
                                                                                           
                                                                                                                   Б.Б. Левенець