ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2020 року	Львів	Справа № 299/1435/19 пров. № А/857/1312/20	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді –                                       Носа С. П.,
суддів –                                                            Кухтея Р. В., Шевчук С. М.,
за участю секретаря судового засідання –   Джули В. М.;
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2019 року в справі № 299/1435/19 (головуючий суддя        Іванчулинець Д. В., м. Ужгород, повний текст рішення складено 11 листопада 2019 року) за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

                                                     ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив: 
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення за період з 06 січня 2016 року по 01 березня 2018 року;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 06 січня 2016 року по 01 березня 2018 року;
- відповідно до Закону України від 19.10.2000 року №2050-111 «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» зобов`язати Закарпатський обласний військовий комісаріат нарахувати та виплатити компенсацію у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за період з                    06 січня 2016 року по 01 березня 2018 року.
В обґрунтування вимог позовної заяви зазначає, що 20 березня 2019 року позивач звернувся з письмовим запитом до ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо надання довідки про нараховану та виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 06 січня 2016 року по 01 березня 2018 року. 10 квітня 2019 року позивач отримав письмову відповідь від 05 квітня 2019 року № 1981, з якої стало відомо, що у період з 06 січня         2016 року по 01 березня 2018 року індексація грошового забезпечення не здійснювалась та відповідно не нараховувалась і не виплачувалась. Вважає, що твердження відповідача являється безпідставним, оскільки відповідно до наказів Міністерства оборони України, що регламентували бюджетну політику на 2016-2018 роки, а саме: пункту 6 наказу від 27 січня 2016 року "Про особливості виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України", пункту 10 наказу від 09 лютого 2017 року № 88 "Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2017 рік", пункту 10 наказу від 15 лютого       2018 року № 65 "про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2018 рік", командирам військових частин належало нараховувати та виплачувати індексацію відповідно до вимог законодавства України.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 07 листопада         2019 року, позов задоволено.
Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 06 січня 2016 року по 01 березня 2018 року.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 06 січня 2016 року по 01 березня 2018 року;
Відповідно до Закону України від 19.10.2000 року № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за період з 06 січня 2016 року по 01 березня 2018 року.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ІНФОРМАЦІЯ_2 подав апеляційну скаргу, в якій висловлено прохання скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою в задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що з 01 січня 2016 року грошове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України було збільшено за рахунок збільшення розміру їх преміювання. Права позивача не були порушені, навпаки виконано заходи щодо дотримання та підвищення соціальних стандартів і гарантій позивача. У межах наявного фінансового ресурсу можливості виплатити індексацію грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України у січні 2016 - лютому 2018 року у Міністерства оборони не було. Також, зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги і той факт, що вимога щодо зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо нарахування та виплати компенсації у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за період 06.01.2016 по 01.03.2018 є передчасною, оскільки рішення, яке набрало законної сили про те, що Закарпатським обласним військовим комісаріатом порушено терміни виплати індексації грошового забезпечення судом не приймалося. За таких обставин, позовні вимоги у цій частин наразі є передчасними, а тому не підлягають задоволенню. Крім того, вважає, що позивач пропустив строк звернення до суду з позовом. 
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, тому відповідно до ч.4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Встановлено, що наказом Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » Збройних Сил України (по особовому складу) від 25 січня 2018 року № 13 позивач був звільнений у відставку відповідно до частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з урахуванням вимог частини восьмої цієї ж статті та наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 (по стройовій частині) від 01.03.2018 № 37 позивача було виключено зі списків особового складу Виноградівського районного військового комісаріату.
20 березня 2019 року позивач звернувся з письмовим запитом до ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо надання довідки про нараховану та виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 06 січня 2016 року по 01 березня 2018 року.
10 квітня 2019 року позивач отримав письмову відповідь від 05.04.2019 року № 1981, з якої стало відомо, що у період з 06 січня 2016 року по 01 березня 2018 року індексація грошового забезпечення не здійснювалась, у зв`язки з тим, що відповідно до роз`яснення Міністерства соціальної політики України від 08.08.2017 р. № 13700/з (додаток 3) та від 08.08.2017 р. № 78/0/66-17 (додаток 4) механізму нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за попередні періоди немає. У межах наявного фінансового ресурсу можливості виплачувати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям у січні 2016 року – лютому 2018 року не було.
Не погоджуючись із наданою йому Закарпатським обласним військовим комісаріатом відповіддю та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.
Задовольняючи даний позов, суд першої інстанції мотивував це тим, що сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону, підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті усіма юридичними особами роботодавцями незалежно від форми власності та виду юридичної особи. Непроведення та невиплата позивачу індексації грошового забезпечення є обмеженням його Конституційних прав відповідачем, що є незаконним. Також, зазначив, що частиною 2 статті 233 КЗпП України передбачено право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення заробітної плати без обмеження будь-яким строком у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці, відтак помилковими є посилання представника відповідача про те, що позовну заяву подано з пропущенням строку звернення до адміністративного суду. Крім цього зазначає, що відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» слід зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити позивачу компенсацію у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за період з 06 січня 2016 року по 01 березня 2018 року.
Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку висновків суду першої інстанції щодо відповідності дій відповідача вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, внаслідок чого суд апеляційної інстанції частково не погоджується з такими та вважає за необхідне зазначити наступне.
Частиною 2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Відповідно до абз. 2 ч. 4 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Як встановлено судом та підтверджується картками особового рахунку позивача        (а. с. 64-66), позивачу за з 2016 – 2018 роки не нараховувалась та виплачувалась індексація грошового забезпечення.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03 липня 1991 року № 1282-ХІІ (далі - Закон № 1282) індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).
Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Підстави для проведення індексації визначені статтею 4 Закону № 1282.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону № 1282 індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону (ч.2 ст. 4 Закону № 1282).
Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону № 1282 для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.
Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін (ч.4 ст. 4 Закону № 1282).
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону № 1282 підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів.
Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України (ч.2 ст. 5 Закону №1282).
Відповідно до ч. 6 ст. 5 Закону № 1282 проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.
Згідно з ст. 9 Закону №1282 індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів.
У разі коли дохід, що виплачується одним підприємством, установою, організацією, формується з різних джерел, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частці в загальному доході.
Згідно ст. 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 (далі - Порядок № 1078).
Згідно із пунктом 11 Порядку №1078 обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 № 491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.
Пунктом 4 Порядку №1078 встановлено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексується, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).
Відповідно до п. 5 Порядку № 1078 у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.
Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.
Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.
У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.
До чергового підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 11 цього Порядку.
Відповідно до п. 6 Виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню: 1) підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів; 2) підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету; 3) об`єднання громадян підвищують розміри оплати праці за рахунок власних коштів; 4) індексація пенсій, страхових виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, щомісячного довічного грошового утримання, що виплачується замість пенсії, інших видів соціальної допомоги провадиться відповідно за рахунок Пенсійного фонду, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування та коштів державного бюджету.
Отже, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. При цьому відповідно до вимог чинного законодавства України, проведення індексації, у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією), є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. З аналізу наведених вище нормативно-правових актів, вбачається що на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації, при цьому базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації слід вважати підвищення грошового забезпечення за рахунок зростання його складових, які не мають разового характеру.
Однак, як встановлено, позивачу за період з 06 січня 2016 року по 01 березня         2018 року (дату виключення позивача зі списків особового складу) не нараховувалась та не виплачувалась індексація грошового забезпечення, що свідчить про протиправну бездіяльність відповідача щодо її нарахування та невиплати.
Посилання на відсутність механізму нарахування індексації грошового забезпечення та фінансової можливості для виплати індексації, є необґрунтованими, оскільки індексація заробітної плати (грошового забезпечення) є одним із способів забезпечення державних соціальних стандартів і нормативів, тому держава не може односторонньо відмовитись від взятих на себе зобов`язань, шляхом не виділення на дані цілі бюджетних асигнувань, без внесення відповідних змін до чинного законодавства щодо зміни соціальних стандартів і нормативів.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 08 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України» (заява №63134/00) зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Також Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
Таким чином, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.
Посилання апелянта на роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони від               04 січня 2106 року № 248/3/9/1/2 та Міністерства соціальної політики України від 09 червня 2016 року № 252/10/136-16, від 08 серпня 2017 року № 48/0/66-17 (а. с.43-45), не заслуговують на увагу, оскільки роз`яснення не є нормативно-правовими актами, натомість відповідач має діяти відповідно до закону, який має вищу юридичну силу.
Щодо покликань апелянта на ч. 6 ст. 5 Закону № 1282, відповідно до якої проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік, необхідно зазначити, що будь-яких застережень щодо нездійснення в зв`язку з цим індексації у відповідний рік вказана норма не містить.
Отже, вказані обставини та норми чинного законодавства у своїй сукупності свідчать про порушення права позивача на отримання індексації грошового забезпечення в період з 06 січня 2016 року по 01 березня 2018 року.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у його постанові від 19.07.2019 у справі №240/4911/18.
Щодо покликань апелянта на пропуск позивачем строку звернення до суду, слід зазначити наступне.
Частини 1-3, 5 статті 122 КАС України: позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.
Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Стаття 98 Кодексу законів про працю України: оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів.
Частина 2 статті 233 Кодексу законів про працю України: у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Виплата індексації доходів є складовою грошового забезпечення.
Аналізуючи вищенаведені законодавчі норми колегія суддів констатує, що поняття «грошове забезпечення» і «заробітна плата», які використано у законодавстві, що регулює трудові правовідносини, є рівнозначними, а тому спір щодо виплати грошового забезпечення військовослужбовця охоплюється застосованим в частині 2 статті 233 КЗпП України визначенням «законодавство про оплату праці» та, відповідно, звернення до суду з заявленими позивачем вимогами не обмежується будь-яким строком.
Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, що неодноразово була висловлена, зокрема, у постанові від 25 квітня 2019 року у справі №804/496/18 та позиції висловленої в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі №620/4218/18 (номер рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 84153019).
Відносно вимоги про зобов`язання Закарпатського обласного військового комісаріату нарахувати та виплатити компенсацію у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за період з 06 січня 2016 року по 01 березня 2018 року, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з положеннями статті 1 Закону України “Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати” (далі – Закон № 2050-III) від     19 жовтня 2000 року №2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Відповідно до статті 2 Закону №2050-III компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші (ч. 2 ст. 2 Закону №2050-III).
Статтею 3 Закону №2050-III передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Згідно з статтею 4 Закону №2050-III виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Відповідно до статті 6 Закону №2050-III компенсацію виплачують за рахунок коштів відповідного бюджету - підприємства, установи і організації, що фінансуються чи дотуються з бюджету.
Враховуючи викладене, а також з огляду на те, що апеляційним судом не встановлено, що в період з 06 січня 2016 року по 01 березня 2018 року позивачу нараховувалась індексація грошового забезпечення, то позовні вимоги про зобов`язання Закарпатського обласного військового комісаріату нарахувати та виплатити компенсацію у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за період з 06 січня 2016 року по          01 березня 2018 року, є необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у його постановах від       16 травня 2019 року у справі №134/89/16-а та від 10 лютого 2020 року у справі №134/87/16-а.
Відповідно до частини п`ятої ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду дійшла висновку, що, даний позов слід задовольнити частково, а саме шляхом скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до Закону України від 19.10.2000 року №2050-111 «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» нарахувати та виплатити компенсацію у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за період з 06 січня       2016 року по 01 березня 2018 року, а в решті рішення залишити без змін.
За пунктами 3, 4 ч.1 ст.317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
В підсумку, такі обставини є безсумнівною підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови про часткове задоволення позову з наведених вище підстав.
Керуючись ст. ст. 229, 241, 243, 308, 310, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 317, 321, 322,                         ст.325, 328 КАС України, суд, –

                                                    ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 – задовольнити частково.
Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 07 листопада         2019 року в справі № 299/1435/19 в частині зобов`язання Закарпатського обласного військового комісаріату відповідно до Закону України від 19.10.2000 року №2050-111 «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» нарахувати та виплатити компенсацію у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за період з 06 січня 2016 року по 01 березня 2018 року скасувати, а в решті залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених                              п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	С. П. Нос 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	С. М. Шевчук 	
Повне судове рішення складено 03 березня 2020 року.