П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/2866/19 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Михайлов О.О.  
Суддя-доповідач -  Боровицький О. А.   
18 лютого 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Боровицького О. А. 
суддів:  Шидловського В.Б.  Матохнюка Д.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2019 року  у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
в вересні 2019 року позивач звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просив: визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо перерахунку державної пенсії ОСОБА_1 із п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на перше січня відповідного року, згідно з ч. 3 ст. 59 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити перерахунок та виплачувати державну пенсію виходячи із п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на перше січня відповідного року, згідно з ч. 3 ст. 59 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 25.04.2019 з урахуванням виплачених сум; постанову в межах суми платежу за один місяць звернути до негайного виконання; покласти обов`язок на Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області подати до суду звіт про виконання постанови суду.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 28.10.2019 року адміністративний позов задоволено частково.
Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати рішення суду першої інстанції від 28.10.2019 року та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що постановою Кабінету Міністрів України №543 від 26.06.2019 року (набрала законної сили 01.07.2019 року) внесено зміни до абзацу першого пункту 9-1 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. На виконання зазначеної постанови №543 від 26.06.2019 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області з 01.07.2019 року проведено перерахунок пенсії позивача в п`ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01.01.2019 року. Таким чином, на думку відповідача, підстави для перерахунку пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з 01.05.2019 по 30.06.2019 року відсутні.
Позивач, скористався своїм правом та надіслав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в якому зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України №796-XII як резервіст Збройних сил СРСР, який призваний на військові збори через військовий комісаріат має право на перерахунок державної пенсії із п`ятикратного розміру мінімальних заробітних плат на 01 січня відповідного року з 25.04.2019 року.
Відповідно до п. 3 ч. 1  ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних міркувань.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи першої категорії, учасником ліквідації аварії на ЧАЕС (посвідчення серії НОМЕР_1 видане 16.02.1994), інвалідом війни 2 групи (посвідчення серії НОМЕР_2 , видане 10.08.2006 року).
12.05.2019 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області з письмовою заявою, в якій просив здійснити перерахунок державної пенсії відповідно до ч. 3 cт. 59 Закону України № 796-ХІІ, виходячи із п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2019 року, починаючи з 25.04.2019 року
13.06.2019 року Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області листом №1392/Б-8 відмовило позивачу у перерахунку пенсії у зв`язку з тим, що у рішенні Конституційного Суду України №1-р(ІІ)/2019 від 25.04.2019 року не міститься положень щодо порядку його виконання, тому з зазначеного питання Пенсійний фонд України звернувся до Міністерства соціальної політики України. Після надходження відповіді буде повідомлено про порядок проведення перерахунку пенсії згідно частини 3 ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 25.04.2019 року.
Також судом встановлено, що позивач отримував пенсію як особа з інвалідністю 2 групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, призначену відповідно до статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
З 01.07.2019 року проведено перерахунок пенсії позивача, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01.01.2019 року. Розмір пенсії після перерахунку становить 9 290,85 грн. (8235,65 грн. - основний розмір пенсії від середнього заробітку, 50 грн. - цільова допомога інвалідам війни ІІ групи, 379,60 грн. - додаткова пенсія інвалідам 2 групи з числа ліквідаторів ЧАЕС, 625,60 грн. - підвищення інвалідам війни 2 групи (1 кат)).
Позивач, не погоджуючись з рішенням відповідача, звернувся до суду з вказаним позовом.
Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскільки позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області з заявою про перерахунок пенсії 12.05.2019, то відповідач зобов`язаний був здійснити перерахунок та виплату позивачу пенсії, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, відповідно до частини 3 статті 59 Закону №796-XII з 01.05.2019 з врахуванням проведених виплат. Зокрема, суд зазначив, що в даному випадку, є протиправною є відмова відповідача у проведенні перерахунку пенсії позивачу, починаючи з 01.05.2019 року, виходячи із п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, згідно з ч. 3 ст. 59 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та п. 9-1 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 2311.2011 року № 1210.
Колегія суддів погоджується з висновками суд першої інстанції, з огляду на таке.
Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я, соціального захисту потерпілого населення визначає Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 № 796-XII (далі - Закон від 28.02.1991 № 796-XII).
Вказаний Закон спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру (ч. 1 ст. 1 Закону від 28.02.1991 № 796-XII).
Статтею 49 Закону від 28.02.1991 № 796-XII (зі змінами та доповненнями) визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: державної пенсії; додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Статтею 10 Закону від 28.02.1991 № 796-XII, передбачено основи соціального захисту такої пільгової категорії осіб як учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, наведено визначення осіб, які належать до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а саме: учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.
Згідно з приміткою до цієї статті до військовослужбовців належать: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці надстрокової служби, військовозобов`язані, призвані на військові збори, військовослужбовці - жінки, а також сержанти (старшини), солдати (матроси), які перебувають (перебували) на дійсній строковій службі у збройних силах, керівний і оперативний склад органів Комітету державної безпеки, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а також інших військових формувань.
За ч. 1 ст. 59 Зaкoну від 28.02.1991 № 796-XII пенсії військовослужбовцям призначаються з їх грошового забезпечення згідно з цим Законом та іншими законодавчими актами.
Відповідно до ч. 3 названої статті особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням таких осіб - з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.
Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 року № 2148-VIII розширено перелік категорій осіб, на яких розповсюджується вказана норма, а саме: осіб, які брали участь у інших ядерних аваріях та випробуваннях, а також осіб, які брали участь у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї.
З матеріалів справи слідує, що позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи першої категорії, учасником ліквідації аварії на ЧАЕС (посвідчення серії НОМЕР_1 видане 16.02.1994), інвалідом війни 2 групи ( посвідчення серії НОМЕР_2 , видане 10.08.2006).
Варто зазначити, що з метою приведення підзаконних нормативних актів у відповідність до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 року №2148-VІІІ, Кабінетом Міністрів України 15.11.2017 року прийнято постанову № 851, якою доповнено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи пунктом 9-1, який дублює зміст частини третьої статті 59 Закону та визначає формулу обчислення пенсії по інвалідності з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, для осіб, які виявили бажання на її отримання. До числа таких осіб пункт 9-1 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи так само відносить лише осіб, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю.
З урахуванням викладеного, ч. 3 ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та пункт 9-1 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи передбачають, що їх дія поширюється на осіб, які відповідають таким критеріям: особа брала участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї; така участь особи відбувалася під час проходження дійсної строкової служби; така участь особи призвела до її інвалідності.
Окрім того, суд першої інстанції правильно відмітив, що таке право виникає у зазначених осіб лише за наявності у сукупності трьох умов (розширене тлумачення зазначеної статті без внесення змін до частини третьої статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" не допускається): особа має статус особи з інвалідністю; особа отримала статус особи з інвалідність виключно внаслідок участі у ліквідації відповідних наслідків та у військових навчаннях; особа брала участь у ліквідації відповідних наслідків та військових навчаннях лише під час проходження дійсної строкової служби.
Приписи ч. 3 ст. 59 Закону № 796-ХІІ врегульовували право осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали інвалідами, на обчислення пенсії з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.
Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду (ухвала від 08.05.2018 у справі № 820/1148/18, постанови від 13.02.2018 у справі № 756/8380/16-а та у справі № 193/877/16-а (2-а/193/14/16), від 21.02.2018 у справі № 619/2262/17).
Проте, як вірно зазначив суд першої інстанції, що рішенням Конституційного Суду України (другий сенат) від 25.04.2019 року № 1-р (ІІ)/2019 справа № 3-14/2019 (402/19, 1737/19), було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), словосполучення "дійсної строкової служби", яке міститься у положеннях ч. 3 ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 року № 796-ХІІ. Саме наявність вказаного словосполучення у конструкції норми ч. 3 ст. 59 Закону № 796-ХІІ, давало підстави для поширення права на перерахунок пенсії лише для військовослужбовців, що проходили дійсну строкову службу.
При цьому, у Рішенні Конституційного Суду України наголошується на тому, що закріплений у Конституції України обов`язок громадян України потребує поваги, а статус військовослужбовців будь-яких категорій обумовлюється військовою службою, інститут якої надає їм спеціальний статус.
Досліджуючи порушені в конституційних скаргах питання, Конституційний Суд України зазначив, що аналіз положень статей 16, 17 Конституції України дає підстави для висновку, що особи, які під час проходження військової служби брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, мають спеціальний статус та особливі умови соціального захисту. За Конституцією України посилений соціальний захист вказаних категорій осіб вимагає від держави виконання обов`язку визначати такий обсяг їх соціального забезпечення, який гарантуватиме їм гідні умови життя, а також повне відшкодування заподіяної шкоди.
Конституційний Суд України дійшов висновку, що військовослужбовці строкової служби, пенсія яким призначається за частиною третьою статті 59 Закону та обчислюється з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, в окремих випадках мають вищий рівень соціального захисту, оскільки розмір їх соціального забезпечення є значно більшим порівняно з іншими категоріями військовослужбовців (у тому числі військовозобов`язані під час участі у військових зборах), які брали безпосередню участь у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС та її наслідків.
Отже, на думку Конституційного Суду України, законодавець не забезпечив певні категорії військовослужбовців, які виконують конституційно значущі функції щодо захисту Вітчизни, особливими умовами соціального захисту, обсяг яких має передбачати гідні умови їх життя й повне відшкодування заподіяної шкоди, чим порушив сутність конституційного права на соціальний захист, конституційні гарантії щодо безумовного забезпечення належного рівня їх соціального захисту.
Таким чином, прийняття Конституційним Судом України рішення від 25.04.2019 року №1р (ІІ)/2019 справа № 3-14/2019 (402/19, 1737/19) стало підставою для поширення права на перерахунок пенсії у розмірі встановленому ч. 3 ст. 59 Закону № 796-ХІІ в тому числі і на категорію військовослужбовців, до числа яких належить позивач.
Матеріалами справи підтверджується, що відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області №1392/Б-8 від 13.06.2019 року, відповідач відмовив позивачу у здійсненні перерахунку пенсії. Підставою для відмови вказано те, що рішення Конституційного Суду України від 25.04.2019 №1-р(ІІ)/2019 не містить положень, щодо порядку його виконання, в зв`язку з чим Пенсійний фонд України звернувся з листом до Міністерства соціальної політики про надання порядку дій щодо виконання рішення Конституційного Суду України.
Проте, на суд першої інстанції правильно підмітив, що вказані мотиви відмови вказують на її протиправний характер, з урахуванням наступного.
Відповідно до статті 91 Закону України "Про Конституційний Суд України" від 13.07.2017 року № 2136-VIII, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Таким чином, положення частини 3 статті 59 Закону № 796-XII щодо визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчислені пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, починаючи з 25.04.2019 року поширюються на всі категорії військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи і внаслідок цього стали особами з інвалідністю.
При цьому, згідно ч. 2 ст. 152 Конституції України, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що загальним є правило про втрату чинності законів які визнані неконституційними саме з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Проте, винятки із такого правила можуть бути встановлені у самому рішенні Конституційного Суду України.
Згідно ч. 1 ст. 97 Закону від 13 липня 2017 року № 2136-VIII, суд у рішенні, висновку може встановити порядок і строки їх виконання, а також зобов`язати відповідні державні органи забезпечити контроль за виконанням рішення, додержанням висновку.
Однак, додаткове визначення (чи не визначення) у рішеннях Конституційного Суду України порядку їх виконання, не скасовує і не підміняє загальної обов`язковості їх виконання. Незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність (абз 6 п. 4 Рішення Конституційного Суду України у Справі № 1-31/2000 про порядок виконання рішень Конституційного Суду України).
Як зазначив Конституційний Суд України у рішенні від 14.12.2000 року (вказана вище Справа № 1-31/2000 про порядок виконання рішень Конституційного Суду України), рішення Конституційного Суду України мають пряму дію і для набрання чинності не  потребують підтверджень з боку будь-яких органів державної влади.
Поняття прямої дії рішень Конституційного Суду у Законі не розкрито. Водночас у абз. 2 п. 2 рішення від 09.02.1999 року у справі № 1-7/99 про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів, Конституційний Суд України зазначив, що принцип прямої дії у часі закону чи іншого нормативно-правового акту потрібно розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним   чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий  акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Слід враховувати, що такий принцип є гарантією стабільності суспільних відносин та забезпечення принципу юридичної визначеності. Тому, з огляду на відсутність у Рішенні Конституційного Суду України від 25.04.2019 року вказівки на інше, суд вважає, що це Рішення слід застосовувати до правовідносин які виникли з дня його ухвалення.
Зважаючи на викладене вище, варто погодись з позицією попередньої інстанції, що право на перерахунок пенсії згідно вказаної норми у позивача виникло саме з 25.04.2019. При цьому, відсутність роз`яснень щодо застосування норми закону яка визнана неконституційною, як і відсутність підзаконних нормативно - правових актів що визначають механізм її реалізації не може вважатися правомірною підставою для оспорюваної відмови. Тому, позовні вимоги про визнання протиправною відмови відповідача є обґрунтованими та підлягають задоволенню в тій частині, що стосується відмови позивачу у перерахунку пенсії із 25.04.2019 року.
Що стосується позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області перерахувати та виплатити позивачу пенсії обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, відповідно до частини 3 статті 59 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 25.04.2019 року з врахуванням проведених виплат, колегія суддів зважає на наступне.
Так, положення частини 3 статті 59 Закону № 796-XII щодо визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчислені пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, починаючи з 25.04.2019 року поширюються на всі категорії військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи і внаслідок цього стали особами з інвалідністю. Отже, позивач має право на перерахунок пенсії у розмірі згідно ч. 3 статті 59 Зaкoну Укрaїни № 796-ХІІ з 25.04.2019 року.
Матеріалами справи підтверджується, що на виконання Постанови Кабінету Міністрів України від 26.06.2019 року № 543 "Про внесення змін до деяких Постанов Кабінету Міністрів України", Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області проведено перерахунок пенсії позивачу із 01.07.2019 року.
Отже, із урахуванням встановленого перерахунку позивачу пенсії, його право на отримання пенсійних виплат у розмірі передбаченому ч. 3 статті 59 Зaкoну Укрaїни № 796-ХІІ починаючи із 01.07.2019 року не вважається порушеним. Тому, позовні вимоги про зобов`язання провести перерахунок та виплату пенсії, підлягають задоволенню лише за період із 01.05.2019 року по 30.06.2019 року.
Щодо позовної вимоги встановити судовий контроль за виконанням судового рішення шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області подати до суду звіт про виконання судового рішення, суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції в цій частині не оскаржується, тому не є предметом апеляційного розгляду.
Згідно ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 ст.77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем в порушення ч. 2 ст. 77 КАС не доведено правомірність своїх дій при вирішенні питання щодо проведення перерахунку та виплату пенсії ОСОБА_1 , тому його позовні вимоги підлягали частковому задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Мотиви та доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновки суду першої інстанції не спростовують та не впливають на правильність прийнятого рішення. Рішення ухвалено судом першої інстанції з додержанням вимог матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а  рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2019 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.
          
Головуючий	 	 	Боровицький О. А.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Шидловський В.Б.    Матохнюк Д.Б.