ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1871/20 Справа № 213/2579/16-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Соловйова Л. Я. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2020 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 213/2579/16-ц

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.
секретар судового засідання - Євтодій К.С.

сторони:
позивачка -  ОСОБА_1 ,
відповідач - Приватне акціонерне товариство «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1  на  рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 жовтня 2019 року, яке ухвалено  суддею  Соловйовою Л.Я.  у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено  15 жовтня 2019 року, -

В С Т А Н О В И В:
        
У листопаді 2016  року  ОСОБА_1   звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі - ПрАТ «ІнГЗК») про встановлення факту роботи за сумісництвом на певній посаді та стягнення заборгованості по заробітній платі і компенсації за невчасно виплачену заробітну плату.
Позовна заява мотивована тим, що з 05.12.1984 року по 23.04.1987 року ОСОБА_1 працювала у відділі технічного контролю дільниці шахти «Центральна» в Інгулецькому гірничозбагачувальному комбінаті (правонаступником якого став відповідач) - підземним лаборантом радіометристом ІІІ розряду. Крім своєї основної роботи вона виконувала роботу за сумісництвом - підземного контролера відділу технічного контролю - ІІІ розряду. В її обов`язки входило відбір проб, обробка (розробка, упаковка, маркіровка) та доставка проб у лабораторію. Однак, оплата праці у повному обсязі їй не проводилася,
З 04.03.1989 року по 06.10.1995 року позивачка знову була переведена до відділу технічного контролю Інгулецького гірничозбагачувального комбінату - підземним лаборантом радіометристом ІІІ розряду. За вищевказаною професією вона виконувала слідуючі функціональні обов`язки: здійснення експрес аналізу кожної проби (обробленої) на приладі PCP -3 з двома ізотопами кобальт 57; виведення змінного показника якості по осям та дільницям; виведення еталонних проб; ведення журналів змінного обліку якості добутої породи.
Крім того, вона виконувала ще й обов`язки контролера ВТК 3 розряду, а саме: відбір проб - розробка, упаковка, маркіровка; контроль за якістю загрузки та вигрузки вагонів; контроль за якістю видобутої руди, коригування якості руди за зміну по осям та добичним дільницям; відбір контрольних проб з грохотів; облік видобутої руди по дільницям та осям; ведення журналів змінного обліку, супроводжувальних документів; доставка проб до хімічної лабораторії (в особистий час по виходу із шахти). Позивач зазначає, що виконувала роботи за сумісництвом двох професій, а оплата праці проводилась лише за однією професією. 
Позивачка вважає, що підприємством відповідача порушено її трудові права, а саме: не оплачувався час при доставці проб у хімічну лабораторію, що виконувалось нею в особистий час після робочої зміни, на що витрачалось близько 20 хвилин кожної зміни; не здійснювалась доплата за роботу з приладом РСР-3, який вона використовувала близько 40 разів за зміну, при нормативному значенні - не більше 5 разів, що призводило до отримання збільшеної дози випромінювання у декілька раз. Також позивачу не надавалась додаткова відпустка 21 робочий день за роботу у шкідливих та важких умовах праці. 
При проведенні атестації робочого місця позивача - підприємством не враховано, що її робоче місце знаходилось у шахті на -850 горизонті та було вбудоване в скелю. Протягом всієї зміни вона знаходилась в підземних умовах та виконувала роботи, які не були враховані при проведенні атестації.
Позивачка вважає, що загальна сума заборгованості відповідача по виплаті їй заробітної плати за період роботи з 05.12.1984 року по 23.04.1987 року та з 04.03.1989 року по 06.10.1995 року склала 90675 грн. У зв`язку з непроведення розрахунків по заробітній платі до даного часу, було завдано моральних страждань позивачці, які остання оцінила у 100 000,00 грн. 
Просила стягнути з відповідача на відшкодування завданої моральної шкоди 100000 грн. та встановити факт роботи за сумісництвом підземним контролером відділу технічного контролю ІІІ розряду за період з 05.12.1984 року по 23.04.1987 року та з 04.03.1989 року по 06.10.1995 року.
       24.01.2018 року позивачкою подано уточнену позовну заяву з вимогами про стягнення заборгованості по невиплаченій заробітній платі в розмірі 90675 грн. за періоди роботи 05.12.1984 року по 23.04.1987 року та з 04.03.1989 року по 06.10.1995 року; встановлення факту роботи за суміщенням професії - підземним контролером відділу технічного контролю ІІІ розряду за період з 05.12.1984 року по 23.04.1987 року та з 04.03.1989 року по 06.10.1995 року (т.2 а.с.49-50). 
Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 липня 2018 року уточнені позовні заяви, подані позивачкою 24.01.2018 року та 05.02.2018 року залишені без розгляду. Також залишені без розгляду позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення заборгованості із заробітної плати та стягнення моральної шкоди (т.2 а.с.111,112).
Судом першої інстанції розглянуто позовні вимоги ОСОБА_1 щодо встановлення факту роботи за сумісництвом підземним контролером відділу технічного контролю ІІІ розряду за період з 05.12.1984 року по 23.04.1987 року та з 04.03.1989 року по 06.10.1995 року.
Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 жовтня 2019 року застосовано строки звернення з позовом до суду та відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні уточнених позовних вимог до Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» про встановлення факту роботи за сумісництвом підземним контролером відділу технічного контролю ІІІ розряду за період з 05.12.1984 року по 23.04.1987 року та з 04.03.1989 року по 06.10.1995 року.
В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 просить судове рішення скасувати, «поновити їй строки давності та направити справу на новий розгляд», посилаючись на те, що «суд першої інстанції не виніс рішення на заяву відповідача про порушені позивачкою строки давності, не виніс рішення на клопотання позивачки про поновлення строків та впродовж 2016-2019 років розглядав справу по суті, а потім, після доведення позивачкою факту порушення підприємством її прав, закрив справу по строкам давності».
Позивачка зазначає, що нею було надано належні докази про те, що про порушення свого права вона дізналася лише у 2005 році, коли почала оформлювати пенсію на пільгових умовах, та з цього часу неодноразово зверталася до суду із позовними вимогами для захисту своїх прав, але суд або відмовляв у відкритті провадження, або ж закривав провадження. 
Також, позивачка зазначає, що підприємство відповідача порушило ст.ст. 21, 24, 29, 30, 31, 105 КЗпП України та надало технологічний процес, який не відповідає трудовому договору та не оформило роботу за сумісництвом.
У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, відповідач ПрАТ «ІнГЗК»  зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ПрАТ «ІнГЗК» - адвоката Соколовську О.А., яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила залишити її без задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що  ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с.6). 
Згідно трудової книжки позивачки ОСОБА_1 ,  05.12.1984 року остання була переведена на роботу у відділ технічного контролю Інгулецького гірничо-збагачувального комбінату - підземним лаборантом радіометристом ІІІ розряду. 23.04.1987 року переведена на дробильну фабрику учнем машиніста конвеєра. 03.03.1989 року переведена у відділ технічного контролю - підземним лаборантом радіометристом ІІІ розряду. 06.10.1995 року переведена у відділі технічного контролю горноробочою на відвалах кар`єра (т.1 а.с.4-5).
ОСОБА_1 має посвідчення №225, згідно якого вона, в період з 10.12.1984 року по 10.02.1985 року, проходила курси по перепідготовці на підприємстві відповідача за спеціальністю лаборант- радіометрист. З 17.04.1984 року по 23.07.1984 року позивачка навчалась на курсах по перепідготовці із спеціальності контролер ВТК, присвоєна кваліфікація - контролер ВТК, що підтверджується посвідченням №852, виданим 31.07.1984 року (т.1 а.с.7). 
Із листа Відкритого акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» від 24.05.2006 року встановлено, що надано роз`яснення на лист ОСОБА_1 , згідно якого слідує: підземній лаборант радіометрист в шахті Центральна, повинен був мати посвідчення контролера ВТК і лаборанта- радіометриста для виконання робіт по технологічному процесу. Професія лаборант-радіометрист відповідала «Загальносоюзному класифікатору професій робочих, посад службовців і тарифних розрядів, затверджених Постановою Держкомітету СРСР по стандартам від 27.08.1986 року №016 та характеристиці виконуваної роботи згідно ЄТКС. Випуск №1. Затвердженого постановою Держкомітету СРСР по праці та соціальним питанням від 31/1-1985р. №31/3-30 (т.1 а.с.8, 168).
ОСОБА_1 неодноразово, протягом 2015-2016 років, зверталась до відповідача з листами стосовно невиплати їй заробітної плати за роботу по сумісництву двох професій, доплату за роботу з приладом РСР-3, доплату за переробку часу при доставці проб у хімічну лабораторію (т.1 а.с.9,10).
Згідно копії наказу №1703 від 04.12.1984 року, ОСОБА_1 з 05.12.1984 року була переведена у відділі технічного контролю з попереднього місця роботи - по професії контролер - на професію: підземний лаборант - радіометрист (т.1 а.с.60). Згідно записів, що містяться в особовій картці працівника ОСОБА_1 відомості про виконання нею роботи за сумісництвом на посаді підземного контролера ВТК - відсутні (т.1 а.с.124).
Згідно штатного розпису 1992 року в дільниці шахти була передбачена професія: лаборант-радіометрист, дозиметрист підземний. На дільницях: РЗФ -1, РЗФ-2, дільниці Рудніка була передбачена професія контролер продукції збагачення (т.1 а.с.61-69).
Відповідно до паспорту на апаратуру радіометра сцинтиляційного рудничного РСР-3 слідує, що під час роботи з вказаним приладом обслуговуючий його персонал підпадає під дію іонізованого випромінювання, а тому слід дотримуватися правил по техніці безпеки (т.1 а.с.125-127).
В травні 2007 року комісією у складі фахівців Головного управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської облдержадміністрації, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та Державного ізотопного виробничо-технічного підприємства «Укрметалургізотоп» розглядалось звернення ОСОБА_1 до Міністерства праці та соціальної політики України. Результати комісійного розгляду звернення оформлені Актом від 22.05-23.05.2007 року (т.1 а.с.131-138). Комісія дійшла висновку, що у з`язку з тим, що наряди на виконання робіт не збереглися, а тому не можливо встановити, які фактично роботи виконувала позивач і чи виконувались нею роботи за сумісною професією підземний контролер ВТК. Накази по підприємству про доплату ОСОБА_1 за сумісництво професії контролер ВТК - відсутні. У відомостях про заробітну плату також немає доплати за сумісництво професії. Також, в цьому Акті комісія відмічає, що запис відомостей про роботу за сумісництвом проводиться за бажанням працівника власником або уповноваженим ним органом. Проте, від самої заявниці до адміністрації відділу підприємства чи комісії по трудовим спорам не надходило жодної заяви чи звернення щодо встановлення доплати за сумісництво професії підземний контролер ВТК. За роботу в шкідливих умовах праці на посаді підземного лаборанта-радіометриста - ОСОБА_1 надавалась щорічна додаткова відпустка, тривалістю 21 робочий день, підвищена оплата праці та 6-ти годинний робочий день. Найменування запису професії в трудовій книжці або іншому документі виконувалось у відповідності з вимогами Загальносоюзного класифікатору професій робочих, посад службовців і тарифних розрядів, який діяв на той час. Трудова книжка, штатний розпис з 1992 по 1995 роки, особова картка за формою П-2 не містять запису, що ОСОБА_1 працювала у відділі технічного контролю підземним контролером (т.1 а.с.169-172).
Із листа Державного ізотопного виробничо-технічного підприємства «Укрметалургізотоп» від 29.03.2006 року, наданого на запит ОСОБА_1 слідує, що рудничний сцинтиляційний радіометр РСР -3 знятий з виробництва орієнтовно з 1990 року і з 1995 року не застосовується в промисловості. Сумарна доза опромінення оператора при роботі в заданому режимі протягом повного робочого дні складає 0,148 мбер, що набагато менше допустимої дози (т.1 а.с.173-174).
На аркушах справи 182-250 т.1, 1-40 т.2 знаходяться копії розрахункових відомостей за період з 05.12.1984 р. по 23.04.1987р. та з 04.03.1989р. по 06.10.1995 р. робітника ОСОБА_1 . Зазначені відомості не містять записів, що позивач працювала у відділі технічного контролю підземним контролером. 
Відповідно до Актів №2 за 1995 рік та №1 за 1992 рік, слідує, що були виділені до знищення документи, які не підлягають зберіганню, як такі, що втратили практичне значення, в тому числі: лікарняні листки за 1989 -1991 роки, за 1981-1988 року, наряди на роботу, табеля, карточки по виробництву та інші документи, які були підставою для нарахування заробітної плати працівникам структурних підрозділів, за 1989-1991 роки та за 1981-1988 роки відповідно, термін зберігання яких був три роки (т.2 а.с.41-47).
Листами ПрАТ «ІнГЗК» від 30.03.2018 року та від 11.05.2018 року на звернення ОСОБА_1 надано роз`яснення, що штатним розкладом цеху ВТК на дільниці шахти за спірний період часу роботи позивача - професія контролера не була передбачена. Така професія передбачена лише штатним розкладом на дільницях РЗФ-1 та РЗФ-2. Наявність у ОСОБА_1 посвідчення контролера пояснюють тим, що в період з 17.04.1984р. по 23.07.1984 р. вона проходила курси перепідготовки та отримала кваліфікацію контролера ВТК. Після чого, на підставі протоколу №250 від 31.07.1984 року позивачці присвоєно кваліфікацію контролера ВТК, а з 01.08.1984 року її було переведено з робочого місця пробовідбірника ВТК на робоче місце контролера ВТК (т.2 а.с.116-117, 121-122).
Згідно листа відповідача від 18.05.2017 року слідує, що штатний розклад цеху відділу технічного контролю шахти «Центральна» до 1992 року та Колективний договір за 1994 року відсутні (т.1 а.с.58-59).
Колективними договорами за 1984 - 1993 роки, 1995 рік не передбачена доплата за роботу за сумісництво професії підземного контролеру відділу технічного контролю (т.1 а.с.70-122).
Згідно довідок про заробітну плату позивача за період роботи у ВТК ІнГЗК за 1984-1995 роки - розмір заробітної плати зазначено в абсолютних величинах (т.1 а.с.123).
Із листа, наданого відповідачем від 14.12.2017 року слідує, що відомості про працівника, який виконував у робочі зміни ОСОБА_1 функції контролера ВТК за період з 05.12.1984 року по 23.04.1987 року та з 04.03.1989 року по 06.10.1995 року надати не мають можливості, так як документи не збереглися (т.1 а.с.181).
Згідно розрахункових відомостей про заробітну плату ОСОБА_1 (т.1 а.с.182-250, т.2 а.с.1-40), нарахування за сумісництво професій не здійснювалось.
Згідно листа наданого представником відповідача (т.2 а.с.154-155) слідує, що копію посадової інструкції підземного контролера відділу технічного контролю ГР1-3 дільниці шахта «Центральна» за період з 05.12.1984 року по 23.04.1987 року та з 04.03.1989 року по 06.10.1995 року - надати не можуть, так як штатним розписом цеху ВТК на дільниці шахти в спірний період професія «контролер» не передбачена. Копію посадової інструкції підземного лаборанта -радіометриста ІІІ розряду за спірний період - надати не можуть, так як роботи виконувалися згідно з єдиним тарифно-кваліфікаційним довідником робіт і професій робітників. 
Також встановлено, що в провадженні Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області перебувала цивільна справа №2-897/09 за позовом ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" Управління Пенсійного фонду України в Інгулецькому районі м.Кривого Рогу про визнання того факту, що з 01.08.1992 року по 06.10.1995 року вона виконувала повний робочий день під землею - роботи підземного контролера відділу технічного контролю, яка відноситься до категорії, передбаченої Списком №1. Провадження у справі закрито, відповідно до ухвали суду від 24.04.2009 року, оскільки справа не підлягала розгляду в порядку цивільного судочинства (т.2 а.с.168-169). Вказана ухвала Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.04.2009 року залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14.07.2009 року, в якій встановлено, що ОСОБА_1 в 2008 році зверталась до суду з позовом до відповідача ВАТ «ІнГЗК» про встановлення факту роботи, яка відноситься до категорії, передбаченої Списком №1, визнання виконання нею роботи підземного контролера відділу технічного контролю і просила встановити факт, що вона з 01.08.1992 року по 06.10.1995 року працювала в умовах праці, а саме повний робочий день під землею, які відносяться до категорії, передбаченої Списком №1 і встановити, що вона виконувала роботи підземного контролера. Отже, у справі №2-897/09 ОСОБА_1 зазначала про виконання робіт підземного контролера відділу технічного контролю за період часу значно менший, ніж просить у даному позові по справі, яка розглядається на теперішній час (т.2 а.с.170-172).
Дослідивши та оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного вищевикладеного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку, що обставини, на які посилається позивачка, як на підставу для задоволення позову, а саме щодо виконання роботи за сумісництвом на посаді підземного контролеру ВТК, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, у зв`язку з чим позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
За змістом статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом, і відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої-п`ятої статі 13 цього Кодексу.
Відповідно до  положень ч. 1 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Згідно з ч. 1 ст. 21 КЗпП трудовий договір - угода між працівником і роботодавцем, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи. 
Відповідно до статтей 30,31 КЗпП України передбачено, що працівник повинен виконувати доручену йому роботу особисто, а власник або уповноважений ним орган не має права вимагати від працівника виконання роботи, не обумовленої трудовим договором. 
Трудовий договір це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. 
Згідно зі ст. 24 КЗпП укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про прийняття працівника на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не було видано, але працівника фактично було допущено до роботи. 
Відповідно до  ч.2 ст. 21 КЗпП України працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно декількох підприємствах, установах, організаціях, якщо інше не передбачено законодавством, колективним договором або угодою сторін.
Враховуючи вищевикладене дана норма закону дозволяє працівникам, крім основного трудового договору, укладати трудові договори про роботу за сумісництвом.
При цьому, слід розрізняти умови роботи за сумісництвом та в порядку суміщення професій (посад). 
Згідно з пунктом 2 постанови Ради Міністрів СРСР від 04.12.1981 року №1145 «Про порядок та умови суміщення професій (посад)» (яка, на момент виникнення правовідносин сторін, діяла на території України відповідно до постанови ВРУ від 12.09.1991 року «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР») виконання працівником поряд зі своєю основною роботою, обумовленою трудовим договором, додаткової за іншою професією (посадою), в межах робочого часу за основною роботою, на тому самому підприємстві, установі організації є суміщенням професій (посад). Суміщення професій (посад) допускається за згодою працівника протягом встановленої законодавством тривалості робочого дня (робочої зміни), якщо це економічно вигідно і не призводить до погіршення якості виконуваних робіт.
Сумісництвом вважається виконання працівником, крім своєї основної, іншої регулярної оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час на тому ж або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина (підприємця, приватної особи) за наймом (п. 1 Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ, організацій, затвердженого спільним наказом Мінпраці, Мін`юсту та Мінфіну від 28.06.93 року № 43).
У відповідності до ст.105 КЗпП України працівникам, які виконують на тому ж підприємстві, в установі, організації поряд з своєю основною роботою, обумовленою трудовим договором, додаткову роботу за іншою професією (посадою) або обов`язки тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своєї основної роботи, провадиться доплата за суміщення професій (посад) або виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника.
Розміри доплат за суміщення професій (посад) або виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника встановлюються на умовах, передбачених у колективному договорі.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
Як встановлено судом, позивачкою ОСОБА_1 не надано, ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції, належних та допустимих доказів виконання, у порядку сумісництва чи суміщення професій, роботи на посаді підземного контролера відділу технічного контролю ІІІ розряду на підприємстві відповідача за період з 05.12.1984 року по 23.04.1987 року та з 04.03.1989 року по 06.10.1995 року, у зв`язку з чим суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, визнавши їх недоведеними та необґрунтованими. 
Доводи ж апеляційної скарги про те, що відповідачем порушено вимоги ст.ст. 21, 24, 29, 30, 31, 105 КЗпП України, надано технологічний процес, який не відповідає трудовому договору та не оформлено належним чином роботу за сумісництвом, колегією суддів відхиляються, оскільки під час розгляду справи факт роботи ОСОБА_1 підземним контролером відділу технічного контролю ІІІ розряду у період з 05.12.1984 року по 23.04.1987 року та з 04.03.1989 року по 06.10.1995 року не знайшов свого підтвердження.
При цьому, доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Разом з тим, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, виходив одночасно з недоведеності позовних вимог та пропуску позивачкою позовної давності для звернення до суду за захистом свого порушеного права.
Згідно роз`яснень, викладених у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд зазначає у рішенні про відмову у позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги позивачки ОСОБА_1 про те, що нею було надано суду належні докази про те, що про порушення свого права вона дізналася лише у 2005 році, коли почала оформлювати пенсію на пільгових умовах, та з цього часу неодноразово зверталася до суду із позовними вимогами для захисту своїх прав, але суд або відмовляв у відкритті провадження, або ж закривав провадження. Колегією суддів до уваги не приймаються, як такі, що не мають правового значення для вирішення даного спору, з вищенаведених підстав.
За таких обставин, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову, вважає за необхідне змінити мотиви відмови у його задоволенні, у зв`язку з чим залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду, на підставі п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України в зв`язку з порушенням норм процесуального права, змінює в частині мотиві відмови у задоволенні позовних вимог, шляхом виключення із його мотивувальної та резолютивної частини посилання на застосування судом строків звернення з позовом до суду та відмови ОСОБА_1 в задоволенні уточнених позовних вимог до ПрАТ «ІнГЗК» про встановлення факту роботи за сумісництвом підземним контролером відділу технічного контролю ІІІ розряду за період з 05.12.1984 року по 23.04.1987 року та з 04.03.1989 року по 06.10.1995 року у зв`язку з пропуском строків звернення до суду з позовом.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 жовтня 2019 рокув частині мотивів відмови в задоволенні позову  ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» про встановлення факту роботи за сумісництвом на певній посаді -змінити.
Виключити з мотивувальної та резолютивної частини рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 жовтня 2019 року посилання на застосування судом строків звернення з позовом до суду та відмови ОСОБА_1 в задоволенні уточнених позовних вимог до Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» про встановлення факту роботи за сумісництвом підземним контролером відділу технічного контролю ІІІ розряду за період з 05.12.1984 року по 23.04.1987 року та з 04.03.1989 року по 06.10.1995 року у зв`язку з пропуском строків звернення до суду з позовом.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 31 січня 2020 року.

Головуючий:         
                                       
Судді: