П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
12 лютого 2020  року                                                                     м. Київ
                                                                                  Справа №756/14722/19
 
Резолютивна частина постанови оголошена 12 лютого 2020 року
Повний текст постанови складено 14 лютого 2020 року
            
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
                                   судді-доповідача   Стрижеуса А.М., 
                                   суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.
                                   секретаря: Довгополої А.В.

учасники справи      позивач           ОСОБА_1 
                                   відповідачі     державний реєстратор комунального підприємства                                                                «Реєстраційне бюро»  Гаращенко Володимир Васильович,                                                     Акціонерне товариство «Укрсоцбанк»                

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на ухвалу Оболонського районного суду м. Києві, постановлену 29 листопада 2019 року суддею Андрейчук Т.В. в приміщенні Оболонського  районного суду м. Києва,  у справі за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Гаращенка Володимира Васильовича, Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, -
 
В С Т А Н О В И В:
Справа №756/14722/19 /2/5803/18	 	 	
№ апеляційного провадження:22-ц-824/3212/2020	 	 	
Головуючий у суді першої інстанції: Андрейчук Т.В.	 	
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.	 	
У листопаді 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Оболонського районного суду з позовом до державного реєстратора комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Гаращенка В.В., АТ «Укрсоцбанк» про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора.   
28 листопада 2019 року представником позивача подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій вона просила суд накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності АТ «Укрсоцбанк»; заборонити будь-яким особам виселяти ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 .
Заяву обґрунтовувала тим, що квартира АДРЕСА_1 є предметом іпотеки на підставі договору іпотеки № 02-10/3492 від 21 серпня 2018 року, яким  забезпечено виконання зобов`язань за кредитним договором 10-29/8360 від 21 серпня 2008 року, укладеного між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 25 вересня 2019 року право власності на предмет іпотеки перейшло до АТ «Укрсоцбанк» і існує досить висока ймовірність того, що ПАТ «Укрсоцбанк» може у будь-який момент здійснити відчуження даної квартири на користь інших осіб,  або вчинити будь-які інші дії які можуть привести до того, що у випадку задоволення судом вказаного позову, виконання його буде утруднене, або навіть взагалі неможливе, що у свою чергу, призведе до порушення конституційногоправа та законних інтересів позивача.
Ухвалою Оболонського  районного суду м. Києва від 29 листопада 2019  року заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову, задоволено частково.
Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності акціонерному товариству «Укрсоцбанк».
У задоволенні решти вимог заяви, відмовлено.
Не погоджуючись з ухвалою суду, представником  ПАТ «Укрсоцбанк» Дегтярьов Є.В.  подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу про забезпечення позову, посилаючись на порушення судом норм  процесуального права.
Зокрема зазначає про те, постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції неповно дослідив обставини, що мають значення для вирішення вказаної заяви , не надавши при цьому належної правової оцінки, тому що накладення арешту, щодо спірної квартири,  повністю проігнорував факт відсутності будь-яких належних доказів, які можуть утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Крім того, вказує, що власник нерухомого майна має право отримувати вигоду від його здачі в оренду  і позбавлення його такої можливості є непрямими збитками  (упущеною вигодою) в розумінні ст. 22 ЦК України.
01 жовтня 2010 року між АТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «ДАТА МАЙНІН ГРУП» укладено договір оренди квартири АДРЕСА_1 строком до 01 жовтня 2020 року. Проте, у зв`язку  із накладенням арешту на нерухоме майно  власник фактично позбавлений можливості розпоряджатися ним, а відтак упущена вигода.
Сторони правом надання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до вимог ст. 360 ЦПК України  не скористались. 
В судовому засіданні представник  АТ «АльфаБанк», який є правоноступником  АТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_2 підтримала  доводи апеляційної скарги із викладених в ній підстав.
Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 проти доводів апеляційної скарги заперечували.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи і перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд в складі колегії суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
У листопаді 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Оболонського районного суду з позовом до державного реєстратора комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Гаращенка В.В., АТ «Укрсоцбанк» про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора.   
28 листопада 2019 року представником позивача подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій вона просила суд накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності АТ «Укрсоцбанк»; заборонити будь-яким особам виселяти ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 .
Заяву обґрунтовувала, що квартира АДРЕСА_1 є предметом іпотеки на підставі договору іпотеки № 02-10/3492 від 21 серпня 2018 року яким  забезпечено виконання зобов`язань за кредитним договором 10-29/8360 від 21 серпня 2008 року, укладеного між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 25 вересня 2019 року право власності на предмет іпотеки перейшло до АТ «Укрсоцбанк» і існує досить висока ймовірність того, що ПАТ «Укрсоцбанк» може у будь-якій момент здійснити відчуження даної квартири на користь інших осіб,  або вчинити будь-які інші дії які можуть привести до того, що у випадку задоволення судом вказаного позову, виконання його буде утруднене, або навіть взагалі неможливе, що у свою чергу, призведе до порушення конституційного права та законних інтересів позивача. 
Ухвалою Оболонського  районного суду м. Києва від 29 листопада 2019  року заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову, задоволено частково.
Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності акціонерному товариству «Укрсоцбанк».
У задоволенні решти вимог заяви - відмовлено.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, та задовольняючи  заяву про забезпечення позову частково,  суд першої інстанції виходив з того,  що квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності відповідачу АТ «Укрсоцбанк», а тому останній може вчинити дії щодо відчуження зазначеного майна на користь третіх осіб. Отже, невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову..
З даними висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки вони відповідають дійсним обставинам справи та ґрунтуються на вимогах процесуального закону.  
Відповідно до  ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Відповідно до положень ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.
Відповідно до ч.2 ст.150 ЦПК України суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.
Частиною 3 ст. 150 ЦПК України визначено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що  розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з  урахуванням  доказів,  наданих позивачем на підтвердження своїх вимог,  пересвідчитися, зокрема, втому,що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна  загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить  застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності  слід  враховувати, що  вжиті  заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. 
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. 
Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків. 
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.
Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
Як убачається з виділених  матеріалів справи, позивач ОСОБА_1   звернулася до суду з позовом, в якому просила  визнати дії державного реєстратора комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Гаращенка В.В., Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора.
Просила визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора КП «Реєстраційне бюро», м. Київ Гаращенко В.В., індексний номер: 48864565 від 25 вересня 2019 року, згідно з яким 25 вересня 2019  року внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис №33393552 про державну реєстрацію права власності  на квартиру за адресою:  АДРЕСА_2 , загальною площею 41,7 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:1922834880000, за акціонерним товариством «Укрсоцбанк» на підстав договору іпотеки № 02-10/3492, серія та номер : 5993,  виданого 21 серпня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І.В.
 Порушуючи питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру   АДРЕСА_3 , ОСОБА_1  посилалася на те, що оскільки,  згідно  з Державним реєстром речових прав  ПАТ «Укрсоцбанк» є власником спірного майна, то останній може скористатися своїм правом та відчужити спірне майно.
Викладені обставини, ураховуючи положення ст. 149 ЦПК України, є достатніми для обґрунтованого припущення позивача, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.
Оскільки предметом даного спору є скасування державної реєстрації права  власності нерухомого майна  - квартири, яка знаходить з адресою:   АДРЕСА_2 , за ПАТ «Укрсоцбанк», яке може бути відчужене іншим особам до вирішення справи по суті, що утруднить чи зробить неможливим виконання майбутнього судового рішення, судом першої інстанції зроблено обґрунтований висновок про необхідність забезпечення позову.  
Сам по собі факт звернення ОСОБА_1 до суду з позовом до відповідача свідчить про наявність спору між сторонами, а оскільки предметом спору є нерухоме майно, заходи забезпечення позову обраний позивачем є співмірними з заявленими вимогами.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції були правові підстави для задоволення заяви про забезпечення позову.
Доводи  апеляційної скарги про те, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд першої інстанції не обґрунтував причини застосування заходів забезпечення позову, не вказав обставин, які свідчать про те, що не прийняття зазначеного заходу можу утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, не заслуговують на увагу, оскільки суд  в своїй  ухвалі обґрунтував своє рішення, а тому не можуть бути прийняті до уваги.
Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що у зв`язку  із накладенням арешту на нерухоме майно  власник фактично позбавлений можливості розпоряджатися ним, а відтак упущена вигода, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки відповідачем не надано доказів які б свідчили про укладання будь-яких договорів, які б свідчили про можливість отримання прибутку за рахунок спірного майна.   Крім того, як убачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1   фактично мешкає у квартирі.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, є законними та обґрунтованими, підстав для її скасування чи зміни не вбачається, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвали - залишити без змін.
Керуючись  ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390  ЦПК  України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - залишити без задоволення.
Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 29 листопада 2019 року  - залишити  без змін.
            Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
 
Суддя-доповідач:                                         А.М. Стрижеус
 
Судді:                                                             Л.Д. Поливач
 
                                                                       О.І. Шкоріна