УХВАЛА

05 лютого 2020 року 
Київ
справа №140/1305/19
адміністративне провадження №К/9901/3104/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Усенко Є.А.,
суддів: Гімона М.М.,  Гусака М.Б., 
розглянув матеріали касаційної скарги Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області (далі - ГУ ДФС) на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 08.07.2019 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.12.2019 у справі за адміністративним позовом Приватного підприємства (далі - ПП) "Лідер Авто Захід" до ГУ ДФС про визнання протиправними та скасування податкових-повідомлень рішень, 
У С Т А Н О В И В:
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 08.07.2019, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.12.2019 адміністративний позов задоволено: визнано протиправним та скасовано податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС від 05.11.2018 №0012301408 та №0012311408.
22.01.2020 ГУ ДФС подало до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 08.07.2019 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.12.2019, у якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права просить зазначені судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
Однією з основних засад (принципів) адміністративного судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом (частина третя статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України).
Згідно з частиною першою статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.
Пунктом 5 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.
Відповідно до частини другої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи), суд касаційної інстанції може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо: 1) Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання правильного застосування норми права, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення у відповідності з таким висновком; або 2) правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 23.04.2019 відкрито провадження у цій адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із встановлених обставин щодо використання бувших у вжитку вантажних автомобілів, які позивач ввіз на митну територію України, менше п`яти років. Ці обставини суди першої та апеляційної інстанцій встановили на підставі оцінки доказів у справі: свідоцтв про реєстрацію ввезених автомобілів та листів Регіональних сервісних центрів України.
Суди першої та апеляційної інстанцій відхили надані відповідачем листи ТОВ «Авторино» та ТОВ «Дженерал АвтоГруп» (офіційних імпортерів компаній «FIAT» та «OPEL» в Україні з інформацією про дату першої реєстрації транспортних засобів як такі, що не містять посилання на джерело отримання зазначеної в них інформації.
Взявши до уваги, що відповідач із запитом стосовно дати першої реєстрації ввезених позивачем автомобілів з метою усунення розбіжностей між реєстраційними свідоцтвами, виданими уповноваженим органом іноземної держави, та відомостями офіційних дилерів фірм «FIAT» та «OPEL» до відповідних уповноважених іноземних державних органів не звертався, суд дійшов висновку про недоведення відповідачем обставин щодо декларування позивачем неправдивих даних про строк експлуатації автомобілів до ввезення їх позивачем на митну територію України, а відтак і про заниження позивачем податкового зобов`язання зі сплати акцизного податку на              227   940,34 грн та ПДВ на 45   588,08 грн.
Доводи, наведені відповідачем в касаційній скарзі, фактично стосуються оцінки доказів судами першої та апеляційної інстанцій, з якою відповідач не згодний, вважаючи її неправильною.
Разом з тим, відповідно до частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права є очевидною і не викликає розумних сумнівів.
З огляду на викладене наявні підстави для визнання касаційної скарги необґрунтованою та для відмови у відкритті касаційного провадження.
Керуючись статтею 248, пунктом 5 частини першої, пунктом 2 частини другої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
У Х В А Л И В:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 08.07.2019 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.12.2019.
Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити скаржнику, а копію касаційної скарги залишити в суді касаційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Є.А. Усенко
М.М. Гімон 
 М.Б. Гусак ,
Судді Верховного Суду