ПОСТАНОВА
Іменем України

14 лютого 2020 року 
Київ
справа №745/566/17
адміністративне провадження №К/9901/11235/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Желєзного І.В., судді Чиркіна С.М., судді Шарапи В.М., розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Сосницького об`єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні ді за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: Бужак Н.П., Бєлової Л.В., Парінова А.Б. від 26 грудня 2017 року, 

В С Т А Н О В И В :
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2017 року ОСОБА_1  (далі також - позивач) звернувся до суду з позовом до Сосницького об`єднаного управління Пенсійного фонду України, у якому просив: 
- визнати дії відповідача щодо відмови у здійсненні йому перерахунку щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці незаконним; 
- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання позивачу з 01 серпня 2017 року з врахуванням у зарплату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці допомоги на оздоровлення згідно з довідкою Територіального управління державної судової адміністрації України у Чернігівської області від 02 серпня 2017 року № 03-36/885/17-вих;
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Сосницького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Чернігівської області на користь ОСОБА_1  640,00 грн у відшкодування сплаченої суми судового збору.
В обґрунтування позову позивач вказує на те, що з 2007 року перебуває на обліку в Сосницькому об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Чернігівської області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90% суддівської винагороди, призначеної відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Разом з тим, при визначенні розміру щомісячного довічного грошового утримання не враховано розмір матеріальної допомоги на оздоровлення, з якої сплачено страхові внески.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Постановою Сосницького районного суду Чернігівської області від 06 вересня 2017 року позовні вимоги задоволено.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що матеріальна допомога є складовою заробітної плати, а оскільки позивач фактично отримував матеріальну допомогу на оздоровлення, на яку нараховувалися страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, тому при визначенні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці вказані виплати повинні братися до уваги.
Постановою Київського апеляційного адміністративного від 26 грудня 2017 року апеляційну скаргу Сосницького об`єднаного управління Пенсійного фонду України задоволено, постанову Сосницького районного суду Чернігівської області від 06 вересня 2017 року скасовано, ухвалено нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що законодавством, чинним станом на час призначення щомісячного грошового утримання позивачу та чинним на час звернення до пенсійного фонду з відповідною заявою про здійснення перерахунку, було передбачено чіткий перелік складових, що входять в обчислення суддівської винагороди та, відповідно, щомісячного довічного грошового утримання судді. Матеріальна допомога на оздоровлення не входить до складу суддівської винагороди, тому відсутні правові підстави для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання позивача з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
Не погоджуючись з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 26 грудня 2017 року, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, ОСОБА_1  звернувся з касаційною скаргою до Верховного Суду, в якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Касаційну скаргу подано до суду 25 січня 2018 року.
Ухвалою Верховного Суду від 13 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження у справі №745/566/17.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 липня 2019 року для розгляду цієї справи визначено новий склад колегії суддів, суддею-доповідачем визначено суддю Желєзного І.В., суддів Чиркіна С.М. та Шарапу В.М.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач з 2007 року перебуває на обліку в Сосницькому об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Чернігівської області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90% суддівської винагороди, призначеної відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
У серпні 2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою щодо проведення йому перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням допомоги на оздоровлення на підставі поданої заяви та доданої до неї довідки Територіального управління державної судової адміністрації України у Чернігівській області від 02 серпня 2017 року № 03-36/885/17-вих про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за серпень 2017 року.
Листом Сосницького об`єднаного управління Пенсійного фонду України від 09 серпня 2017 року № 14/04/Т-2 ОСОБА_1 відмовлено у проведенні такого перерахунку з посиланням на відсутність правових підстав для такого перерахунку.
Вважаючи, що його права та законні інтереси порушені, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Касаційну скаргу позивач обґрунтовує тим, що судом апеляційної інстанції незаконно, з порушенням норм матеріального та процесуального права, відмовлено в задоволенні позовних вимог, а також наголошує, що підставою для врахування матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі сум для обчислення пенсії є те, що така допомога передбачена законом та на неї нараховуються обов`язкові страхові платежі.
Від відповідача надійшли заперечення на касаційну скаргу, в яких зазначено, що рішення суду апеляційної інстанції є законним та обґрунтованим, прийнятим з правильним застосуванням норм матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, а тому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства (далі також - КАС України), колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з положенням частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Крім того стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зазначеним вимогам процесуального закону рішення суду апеляційної інстанції відповідає, а викладені у касаційній скарзі мотиви скаржника є неприйнятні з огляду на наступне.
Згідно з частиною четвертою статті 43 Закону України "Про статус суддів" від 15 грудня 1992 року №2862-ХІІ (далі також - Закон №2862-ХІІ) судді, який пішов у відставку, за наявності відповідного віку і стажу роботи виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-XI. Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менш 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більш ніж до 90 відсотків заробітку судді.
Разом з тим, визначений Законом № 2862-ХІІ порядок нарахування щомісячного довічного грошового утримання суддів було змінено у зв`язку із набранням чинності Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року №2453-VI (далі також - Закон №2453).
Відповідно до частини третьої статті 138 Закону № 2453-VІ, чинної до 01 жовтня 2011 року, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.
Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року № 3668-VI, який набрав чинності з 01 жовтня 2011 року, внесено зміни до частини третьої статті 138 Закону № 2453-VІ, якою передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді.
Проте рішенням Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013, зокрема, частину третю статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону № 3668-VI визнано такою, що не відповідає Конституції України.
Відповідно до статті 152 Конституції України - нормативно-правові акти, які визнані такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними), втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.
Отже, з 03 червня 2013 року втратила чинність частина третя статті 138 Закону № 2453-VІ, в редакції до внесення змін Законом № 3668-VI, якою було передбачено виплату щомісячного довічного грошового утримання, з якого було сплачено страхові внески.
02 червня 2016 року Верховною Радою України було прийнято Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 2 червня 2016 року №1402-VIII  (далі також - Закон №1402), який згідно з пунктом 1 його розділу "Прикінцеві та перехідні положення" набрав чинності з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" від 02 червня 2016 року №1401-VIII (крім пунктів 39 та 48 цього розділу, які набирають чинності з дня, наступного за днем опублікування цього Закону), тобто 30 вересня 2016 року.
Пунктом 25 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII (в редакції, чинній на час призначення позивачу довічного грошового утримання) передбачено, що після набрання чинності цим Законом розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів". За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.
Таким чином, розмір довічного грошового утримання безпосередньо пов`язаний із розміром суддівської винагороди.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 30 січня 2020 року у справі № 592/3694/17.
За правилами частини першої статті 135 Закону №1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці (частина друга статті 135 Закону №1402-VIII).
Посилання суду першої інстанції на статтю 2 Закону України "Про оплату праці" та пункт 2.3.3 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 року №5, згідно з якими матеріальна допомога на оздоровлення повинна включатися до складу суддівської винагороди, є помилковим, оскільки спеціальним законом, яким в даному випадку є Закон України "Про судоустрій і статус суддів", визначено, що суддівська винагорода не може визначатися іншими нормативно-правовими актами, ніж цей Закон.
Також є безпідставним застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин висновків Верховного Суду України, викладених в постановах від 20 лютого 2012 року №21-430а11 та від 6 листопада 2013 року №21-350а13, про те, що матеріальна допомога на оздоровлення входить до системи оплати праці, є складовою заробітної плати, з неї нараховується та сплачується страховий внесок або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, а тому її розмір враховується в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії та щомісячного грошового утримання, оскільки предметом позову у зазначених справах є перерахунок пенсії державних службовців, призначених на підставі статті 37 Закону України "Про державну службу" №3723-XII, а в даному випадку предметом позову є перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, при цьому спеціальним законом визначено склад суддівської винагороди, який застосовується при обчисленні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
Аналогічна позиція вже була висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 19 червня 2018 року у справі №592/7834/17, від 08 листопада 2018 року у справі №334/3536/17(2-а/334/402/17), від 09 листопада 2018 року у справі №686/24597/16-а, від 30 січня 2020 року по справі № 592/3694/17.
Таким чином, оскільки матеріальна допомога на оздоровлення не передбачена статтею 135 Закону №1402-VIII, то суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що орган пенсійного фонду правомірно відмовив позивачу у врахуванні її при обчислені щомісячного довічного грошового утримання, а суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що здійснення правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів, спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. Роль розгляду справ у судах полягає саме в тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (пункт 29   рішення   у   справі      "Кантоні      проти   Франції"   (Cantonі   v.  France" №  17862/91), пункт 64 рішення у справі "Вєренцов проти України"№ 20372/11).
У випадку, що є предметом  даного   судового  дослідження,   застосовані   судами   норми   Закону України «Про судоустрій і статус суддів»  не потребують двозначного трактування, є конкретними та передбачуваними у своєму застосуванні.
Суд у цій справі враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна    проти     України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29). 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду  апеляційної інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд апеляційної інстанції, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.
Оскільки колегія суддів залишає в силі рішення суду апеляційної інстанції, то відповідно до частини шостої статті 139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають. 
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, 

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Київського  апеляційного адміністративного суду від 26 грудня 2017 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                       І.В. Желєзний 
Судді:                                                                                  С.М. Чиркін
                                                                                                        В.М. Шарапа