ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

27 лютого 2020 року                                                                                                      
м. Київ
 
справа № 753/6628/19
провадження № 51-5586 км 19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
 
головуючого судді                               ОСОБА_1 ,
суддів                                              ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря 
судового засідання               ОСОБА_4 ,
прокурора                              ОСОБА_5 , 
засудженого                                ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
захисника                                    ОСОБА_7 ,
потерпілої                                              ОСОБА_8 ,
представників потерпілої     ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційними скаргами засуджених на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 24 липня 2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року стосовно
ОСОБА_11 ,
                                                           ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця с. Матяшівка Обухівського району 
Київської області, який мешкає за адресою: 

АДРЕСА_1 ,
 
засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,
                                                           ОСОБА_6 ,
                                                           ІНФОРМАЦІЯ_2 ,
уродженця м. Києва, який проживає за адресою: 

АДРЕСА_2 ,
 
засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини 
Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 24 липня 2019 року, залишеним без зміни ухвалою Київського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року, засуджено: 
- ОСОБА_11 за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст.185 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років;
- на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 21 червня 2019 року, остаточно визначено ОСОБА_11 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців;
- ОСОБА_6 за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
За вироком суду ОСОБА_11 та ОСОБА_6 визнано винуватими у тому, що вони вчинили злочин за таких обставин. 
Так, ОСОБА_11 13 грудня 2018 року, близько 09 год за попередньою змовою з ОСОБА_6 , знаходячись на вул. Любарській, 3 у м. Києві, діючи відповідно до попередньо розподілених ролей, згідно з якими ОСОБА_6 залишився спостерігати за  навколишньою обстановкою, а ОСОБА_11 незаконно проник до вказаного будинку, звідки таємно, повторно, викрав майно ОСОБА_8 , заподіявши потерпілій матеріальної шкоди на загальну суму 13 110 грн 33 коп.
Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі з доповненнями до неї засуджений ОСОБА_6 , не погоджуючись із судовими рішеннями через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить їх скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції або закрити кримінальне провадження стосовно нього. Свої вимоги засуджений мотивує тим, що суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, безпідставно засудив його за ч. 3 ст. 185 КК України, оскільки інкримінованого злочину він не вчиняв. Зазначає, що обмовив себе у вчиненні злочину через здійснення на нього тиску під час досудового розслідування. Посилається на те, що судовими інстанціями не враховано показання ОСОБА_11 про те, що попередньої змови між ними не було, інкримінований злочин останній вчинив сам. Вказує також на те, що впізнання за фотокарткою було проведено з порушенням вимог кримінального процесуального закону. 
Засуджений ОСОБА_11 у касаційній скарзі, не погоджуючись із судовими рішеннями через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості, просить їх скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції або змінити судові рішення в частині міри покарання та розміру стягнення матеріальної шкоди. Свої вимоги засуджений мотивує тим, що суд першої інстанції при призначенні міри покарання не врахував визнання ним винуватості та неправильно визначив розмір відшкодування завданих збитків. Вказує на те, що його затримання було проведено з порушенням вимог кримінального процесуального закону, а свідки, показання яких суд узяв до уваги, є зацікавленими особами. Посилається на те, що в журналі судового засідання переплутані його показання з показаннями ОСОБА_6 . Крім того, зазначає про те, що ОСОБА_6 до вчинення інкримінованого злочину не причетний.
Позиції учасників судового провадження
         Захисник та засуджений ОСОБА_6 підтримали касаційні скарги, просили їх задовольнити.
Прокурор, потерпіла та її представники заперечили проти задоволення касаційних скарг, просили залишити їх без задоволення, а судові рішення – без зміни.
Мотиви Суду
Положенням ч. 1 ст. 433 КПК України визначено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Частиною 2 цієї статті визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до ст. 438 КПК України неповнота досудового розслідування та судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, перегляду в касаційному порядку не підлягає, а отже колегія суддів виходить із фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, встановлених судом.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Обвинувальний вирок ухвалюється судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.
            Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
У поданих касаційних скаргах засуджені порушують питання щодо безпідставного засудження ОСОБА_6 за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України ,та відсутності у їхніх діях попередньої змови.
Проте зазначені доводи засуджених Суд уважає необґрунтованими з огляду на таке.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_11 та ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та правильність кваліфікації їхніх дій за даною нормою кримінального закону суд першої інстанції зробив на підставі сукупності досліджених доказів.
Той факт, що ОСОБА_6 та ОСОБА_11 за попередньою змовою між собою, таємно, повторно, вчинили крадіжку майна ОСОБА_8 , поєднану з проникненням до житла, підтверджується показаннями потерпілої, свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_8 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , даними, що містяться в протоколі огляду місця події, повідомленні з ПТ «Ломбард Партнер» Вівенко і Компанія», висновках експертиз.
Зокрема, потерпіла ОСОБА_8 у судовому засіданні зазначила про те, що вранці незадовго до крадіжки вона бачила обох засуджених біля свого будинку, вони певний час стояли біля паркану, і це видалось їй підозрілим, тому вона їх добре запам`ятала. Дотепер викрадене майно їй не повернуто, збитки не відшкодовано.
За повідомленням з ПТ «Ломбард Партнер» Вівенко і Компанія» 13 грудня 2018 року ОСОБА_11 отримав кредит у відділенні на просп. М. Бажана, 3-Г у м. Києві під заставу саме того телевізора, який був викрадений із будинку ОСОБА_8 .
Також суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_11 та ОСОБА_6 поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованого їм злочину, врахувавши те, що у судовому засіданні ОСОБА_6 частково визнав свою вину та розповів про свою роль спостерігача за навколишньою обстановкою, обидва засуджених раніше неодноразово притягувались до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних злочинів, разом розпорядились викраденим майном.
Колегія суддів уважає, що суд першої інстанції дотримався вимог статей 22, 337 КПК України щодо змагальності сторін, рівності прав на збирання та подання доказів і судового розгляду в межах висунутого обвинувачення.
На думку Суду, не заслуговують на увагу доводи ОСОБА_6 про те, що він обмовив себе під тиском під час досудового розслідування.
Судом достеменно встановлено, що ОСОБА_6 жодних скарг з приводу застосування стосовно нього будь-яких неправомірних заходів не подавав, хоча мав таку можливість, оскільки не був обмежений свободи. Крім того, ОСОБА_6 не надав переконливих пояснень того, хто ж саме здійснював на нього тиск і в чому він виражався.
ОСОБА_6 був обізнаний зі своїм правом на захист, проте скористатися правовою допомогою він також не бажав.
Посилання засуджених на безпідставність проведення слідчої дії – впізнання потерпілою ОСОБА_6 за фотокартками та неправомірність їхнього затримання родичами потерпілої вцілому не впливають на об`єктивність ухваленого судом першої інстанції рішення. 
Суд першої інстанції, врахувавши висновки експертів щодо вартості викраденого майна, з дотриманням вимог статей 22, 1166 ЦК України, статей 127-129 КПК України, розв`язав цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 , а тому доводи касаційної скарги засудженого ОСОБА_11 в цій частині є безпідставними.
Висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_11 та ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, належним чином обґрунтовані та вмотивовані, а його вирок відповідає вимогам статей 370, 374 КПК України.
Що стосується доводів касаційної скарги засудженого ОСОБА_11 щодо розбіжностей у журналі судового засідання, то вони не є предметом касаційного перегляду , крім того, згідно з матеріалами кримінального провадження зауважень на цей журнал він не подавав.
Також Суд уважає необґрунтованими твердження засудженого ОСОБА_11 в касаційній скарзі про суворість призначеного йому покарання.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як убачається з мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції, обґрунтовуючи свій висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи ОСОБА_11 покарання у виді позбавлення волі, врахував ступінь тяжкості злочину, відсутність обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання, а також дані про його особу, зокрема, те, що він раніше неодноразово судимий за злочини проти власності, посередньо характеризується за місцем проживання, не працює, не має постійного заробітку, тобто дотримався вимог статей 65–67 КК України.
Крім того, суд першої інстанції правильно визначив ОСОБА_11 остаточне покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 4 ст. 70 КК України.
Призначене ОСОБА_11 покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, підстав визнати його надмірно суворим, як про це зазначено в касаційній скарзі засудженого, Суд не знаходить.
Колегією суддів установлено, що перегляд вироку суду першої інстанції стосовно ОСОБА_11 та ОСОБА_6 судом апеляційної інстанції за апеляційними скаргами засуджених, доводи яких аналогічні доводам їхніх касаційних скарг, здійснювався з дотриманням вимог статей 404, 405, 407, 412-414 КПК України, ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
За результатами перегляду вироку суду першої інстанції суд апеляційної інстанції погодився з оцінкою доказів, досліджених місцевим судом та врахованих при доведенні винуватості ОСОБА_11 та ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.
Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, Судом не встановлено.
Керуючись статтями 441, 442 КПК України, Суд 
постановив:
Касаційні скарги засуджених залишити без задоволення, а вирок Дарницького районного суду м. Києва від 24 липня 2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року стосовно ОСОБА_11 та ОСОБА_6 – без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1                            ОСОБА_2                         ОСОБА_3