КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

 

Справа № 357/8030/19                                                                                                Головуючий у І інстанції Кошель Б.І.
Провадження № 22-ц/824/2636/2020                                                                              Доповідач у ІІ інст. Таргоній Д.О.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
12 лютого 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
судді-доповідача - Таргоній Д.О.,
суддів: Ігнатченко Н.В., Писаної Т.О.,
за участі секретаря Тимошевської С.І.,
 
розглянувшиу відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування Білоцерківської міської ради про визначення місця проживання дитини,
 
УСТАНОВИВ:
 
у липні 2019 року позивачка ОСОБА_1 звернулась із позовом до ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування Білоцерківської міськради, про визначення місця проживання малолітньої доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В обґрунтування позову зазначала, що перебувала із відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 21.05.2016 року по 22.02.2018 року.
ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народилась донька -  ОСОБА_4 .
Протягом шести місяців після дня свого народження дитина проживала за адресою: АДРЕСА_1 .
З кінця травня 2017 року і по теперішній час дитина проживає разом з нею в належній їй на праві власності 2-х кімнатній квартирі АДРЕСА_2 .
Зазначала, що відповідач систематично вчиняє скандали, під час яких намагається без її дозволу забрати дитину. Останній такий скандал мав місце 17.07.2019 року, під час якого позивач викликала працівників Білоцерківського ВП ГУ НП у Київській області.
Вказувала, що не дивлячись на те, що при проведенні досудових врегулювань за участю Органу опіки та піклування відповідач не заперечував проти проживання дитини із матір`ю, вважає, що питання визначення місця проживання дитини повинно бути врегульоване судом з метою запобігання порушення прав малолітньої дитини.
В підготовчому судовому засіданні відповідач та його представник подали клопотання про закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, яке мотивоване тим, що малолітня ОСОБА_5 зареєстрована за адресою проживання позивачки - її матері ОСОБА_1 , реєстрацію здійснено за добровільної згоди відповідача. Зазначали, що сторони досягли згоди щодо місця проживання дитини, він ніяким чином не перешкоджає позивачці у проживанні дитини разом з матір`ю, а спір з цього приводу взагалі відсутній.
Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 листопада 2019 року закрито провадження у даній справі з підстав відсутності предмету спору.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції про закриття провадження по справі, представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Кухаренко О.В. подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду встановленим по справі обставинам, порушення норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В обґрунтування апеляційної скарги, зокрема, зазначає, що висновки суду про відсутність спору між сторонами щодо визначення місця проживання дитини є необґрунтованими, оскільки між сторонами по справі не існує жодної домовленості щодо вказаного витання, як в усному, так і в договірному порядку. Сторона відповідача свідомо, умисно ухиляється від укладення нотаріального договору про визначення місця проживання дитини для того, щоб мати можливість в будь-який час змінити його всупереч її інтересам. Позивач вважає, що вирішення питання про визначення місця проживання дитини захистить її права та інтереси на гармонійний розвиток в стійкому та спокійному середовищі, якнайкраще захистить права позивача та дитини від насильницької моделі поведінки батька, з використанням психологічного насилля до матері, яке полягає в погрозах змінити місце проживання дитини в будь-який день, за примхами батька, що може завдати дитині психологічної незворотної травми.
Зазначає також, що реєстрація місця проживання дитини та визначення місця проживання дитини не є тотожними поняттями та наявність такої реєстрації не впливає не необхідність вирішення питання визначення місця проживання дитини між батьками.
Просить також критично розглянути Рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради № 811 від 12.11.2019 року про надання суду висновку щодо вирішення судового спору про визначення місця проживання дитини ОСОБА_4 , в якому виконавчий комітет дійшов помилкового висновку про відсутність спору між батьками стосовно вказаного питання. Зазначає, що вказане рішення носить рекомендаційний характер, а його прийняття відбувалось без повного, всебічного та об`єктивного розгляду, без врахування всіх обставин, що мають значення для прийняття такого висновку.
Відзивів на апеляційну скаргу в порядку, передбаченому статтею 260 ЦПК України, до суду апеляційної інстанції не надходило.
В судове засідання по розгляду апеляційної скарги позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Кухаренко О.В. не з`явились. Від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням позивача на амбулаторному лікуванні. 
З огляду на відсутність даних про поважність причин неявки представника позивача - адвоката Кухаренко О.В., колегія суддів, враховуючи положення частини 2 статті 372 ЦПК України, дійшла висновку про відмову в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_3 та його представник - адвокат Каракой Т.В. в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували. Надали пояснення, в яких зазначили про обґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо відсутності між сторонами спору щодо місця проживання дитини. Просили залишити без змін ухвалу суду першої інстанції, як законну та обґрунтовану.
Від третьої особи - Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника.
Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_1 , посилаючись на положення частини 1 статті 161 СК України, просила визначити місце проживання малолітньої доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю. 
В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що між нею та відповідачем не досягнуто остаточної домовленості про місце проживання дитини, а відповідач систематично влаштовує скандали, під час яких намагається без дозволу забрати дитину.
Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з положень п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, вказуючи на відсутність предмету спору, з огляду на те, що дитина з червня 2017 року по даний час проживає та зареєстрована у встановленому законом порядку разом із своєю матір`ю, а відповідач не заперечує проти цього, тобто між сторонами досягнуто згоди щодо місця проживання дитини.
Проте погодитися з такими висновками суду не можна, оскільки вони зроблені без встановлення всіх обставин, які мають значення для вирішення справи, та з порушенням норм процесуального права.
Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі,зокрема, якщо відсутній предмет спору.
Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до ст. 124 Конституції Україниюрисдикція судів поширюється на будь - який юридичний спір.
Проте поняття „юридичного спору" має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття „ спір про право "(пунк 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає,що відповідно до духу поняття „спору про право" має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати не формального значення.
Відповідно до статті 2 ЦПК Українизавданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
З урахуванням викладеного, відсутність предмету спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обгрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.
Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.
З матеріалів справи вбачається, що питання визначення місця проживання дитини в розумінні положень статті 161 Сімейного кодексу України, за відсутності угоди сторін або ж відповідного рішення органу опіки та піклування, між сторонами не врегульоване, що і стало підставою для звернення ОСОБА_1 до суду із даним позовом.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується також із доводами апеляційної скарги про безпідставність ототожнення поняття «реєстрація місця проживання дитини» із визначенням місця проживання дитини з підстав, передбачених нормами сімейного законодавства.
Відповідно до статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, оскаржувана ухвала суду першої інстанції про закриття провадження у справі не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення суду призвели до неправильного вирішення справи, що в силу статті 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції з наведених вище підстав.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 374, 379, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити.
Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 листопада 2019 року скасувати, направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 14 лютого 2020 року.

Суддя-доповідач                                                       Таргоній Д.О.                                                                                                                                       Судді:                                                                         Ігнатченко Н.В.
                                                                                                                                                                                                               Писана Т.О.