ПОСТАНОВА
Іменем України

27 лютого 2020 року 
Київ
справа №815/3907/17
адміністративне провадження №К/9901/29135/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Калашнікової О.В.,
суддів: Білак М.В.,  Губської  О.А., 
розглянувши у попередньому судовому засіданні у касаційній інстанції адміністративну справу №815/3907/17
за позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області про визнання дій протиправними та стягнення недоплаченої суддівської винагороди, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2018 року  (прийняту у складі колегії суддів: головуючого судді - Крусяна А.В., суддів: Вербицької Н.В., Джабурія О.В.)

У С Т А Н О В И В :

І. Суть спору

1. 26 липня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної судової адміністрації України, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області про визнання протиправними дій щодо нарахування та виплати йому з 01 січня 2017 року суддівської винагороди із застосуванням розрахункової величини у розмірі 1600 грн., а не в розмірі мінімальної заробітної плати, який встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2017 рік»; стягнення на його користь з Державної судової адміністрації України недоплаченої суддівської винагороди за період з 01 січня 2017 року по 25 липня 2017 року у загальному розмірі 154082,27 грн. за вирахуванням податків та інших обов`язкових платежів.

2. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що суддівська винагорода протиправно виплачувалась йому у меншому розмірі, чим передбачено законодавством, вважає, що нарахування суддівської винагороди повинно здійснюватися виходячи з посадового окладу в розмірі 32000 грн. (10 мінімальних заробітних плат), а не з розрахункової величини 1600 грн.

ІІ. Встановлені судами фактичні обставини справи

3. 18 жовтня 2013 року Указом Президента України № 570/2013 ОСОБА_1 призначений суддею Татарбунарського районного суду Одеської області стоком на п`ять років.

3.1. Відповідно до наказу голови Татарбунарського районного суду Одеської області № 80-СК від 11 листопада 2013 року ОСОБА_1 , зараховано до штату Татарбунарського районного суду Одеської області з 07 листопада 2013 року.

3.2. Відповідно до наказу в.о. голови Татарбунарського районного суду Одеської області № 20-СК від 14 березня 2017 року позивача призначено на адміністративну посаду голови Татарбунарського районного суду Одеської області строком на 3 роки, з 14 березня 2017 року по 13 березня 2020 року включно.

3.3. Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 13 липня 2017 року № 2040/0/15-17 позивача звільнено з посади судді Татарбунарського районного суду Одеської області за власним бажанням.

3.4. Згідно з довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області №5-1650/17 від 01 серпня 2017 року, позивач працював в Татарбунарському районному суді Одеської області на посаді голови суду та з січня 2017 року по липень 2017 року йому нараховано дохід у розмірі 154082,27 грн.

3.5. Не погоджуючись з розміром нарахованого та виплаченого розміру суддівської винагороди, позивач звернувся до суду з даним позовом до суду.

ІІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення

4. Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2017 року позов задоволено. 

4.1. Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відсутні законодавчі підстави враховувати пункт 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року №1774-VIII при нарахуванні суддівської винагороди.

5. Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2018 року скасовано постанову Одеського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2017 року та прийнято нову постанову, якою в задоволенні позову відмовлено.

5.1. Приймаючи вказане рішення, суд апеляційної інстанції виходив з безпідставності позову з огляду на правомірність застосування пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон № 1774-VIII) при обчисленні виплачуваної позивачеві суддівської винагороди.

IV. Касаційне оскарження

6. У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

6.1. В обґрунтування касаційної скарги вказує, що застосування Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Одеській області під час визначення розміру суддівської винагороди згідно з пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону № 1774-VIII та невиконання пункту 23 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII) порушує його право на належний рівень суддівської винагороди.

7. У відзивах на касаційну скаргу відповідачі посилаються на те, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм процесуального права, на підставі повно та всебічно з`ясованих обставинах справи, а тому не підлягає скасуванню.

V. Релевантні джерела права й акти їх застосування

8. За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

9. Відповідно до статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

10. Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

11. Згідно з частиною першої статті 135 Закону № 1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

12. За пунктом 22 розділу XII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 1402-VIII право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

13. Відповідно до пункту 23 розділу XII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 1402-VIII до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 2453-VI). 

14. Згідно з частиною третьою статті 133 Закону № 2453-VI (у редакції, яка діяла на дату виникнення спірних відносин та ухвалення судових рішень, які є предметом касаційного перегляду в цій справі) посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат. 

15. За змістом пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1774-VІІІ (у редакції, яка діяла на дату виникнення спірних відносин та ухвалення судових рішень, які є предметом касаційного перегляду в цій справі) мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

16. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень.

VI. Позиція Верховного Суду

17. 08 лютого 2020 року набув чинності Закон України від 15 січня 2020 року N 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон N 460-IX).

18. Згідно з пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону N 460-IX, касаційний розгляд справи буде здійснюватися в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

19. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, згідно зі статтею 341 КАС України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.

20. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 КАС України).

21. Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з такого.

22. Абзацом 1 статті 22 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року визначено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

23. Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 призначено на посаду судді до набрання чинності Законом № 1402-VIII. При цьому, кваліфікаційне оцінювання у відповідності до вимог законодавства позивач не проходив. 

24. Враховуючи приписи пункту 23 Розділу XII "Прикінцевих та перехідних положень" Закону № 1402-VIII, в якому визначено, що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону № 2453-VІ, Верховний Суд дійшов висновку, що позивачу повинна нараховуватись суддівська винагорода відповідно до Закону № 2453-VІ.

25. Зі спірних правовідносин, що склались у цій справі вбачається, що позивач наголошує на незастосуванні відповідачем приписів частини третьої статті 133 Закону № 2453-VI, в якій обумовлено, що посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

26. З цього приводу слід зазначити, що наведена норма є бланкетною, оскільки визначає лише кількість мінімальних заробітних плат для встановлення розміру посадового окладу судді, але не встановлює розмір мінімальної заробітної плати, який необхідний для цього. 

27. Пунктом 3 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 06 грудня 2016 року № 1774-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" установлено, що мінімальна заробітна плата (3200,00 грн.) після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

28. Отже, таким приписом законодавець заборонив застосовувати новий розмір мінімальної заробітної плати (3200,00 грн.) як розрахункової величини для визначення посадових окладів, в тому числі й суддів. 

29. Водночас вказаним пунктом передбачено: "До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600,00 гривень".

30. Аналіз вказаного правового врегулювання дає підстави зробити правовий висновок, що законодавець встановив: по-перше, два види (розміри) мінімальної заробітної плати; по-друге, заборонив застосовувати для визначення розмірів посадових окладів розмір мінімальної заробітної плати 3200,00 грн.; по-третє, чітко передбачив, що для визначення посадових окладів суддів застосовується розмір мінімальної заробітної плати 1600,00 гривень. 

31. Крім того, таким врегулюванням не порушено гарантії суддів як щодо розміру суддівської винагороди, так і до розміру допомоги на оздоровлення при виході у відпустку, оскільки для визначення окладу судді підлягає застосуванню розмір мінімальної заробітної плати, який не є меншим від того, що застосовувався раніше до такого врегулювання.

32. Аналогічних правових висновків Верховний Суд дійшов, зокрема, у постановах від 04 вересня 2019 року (справа № 812/266/17) та від 20 вересня 2018 року (справа № 804/2622/17).

33. За таких обставин і правового врегулювання Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. 

34. Доводи, викладені у касаційній скарзі, висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

35. Згідно статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

36. З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом апеляційної інстанцій винесено законне і обґрунтоване рішення, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення відсутні.

VIІ. Судові витрати

37. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

п о с т а н о в и в :

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.  

2. Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

О.В. Калашнікова
М.В. Білак 
 О.А. Губська ,
Судді Верховного Суду