ПОСТАНОВА
Іменем України

19 грудня 2019 року 
Київ
справа №203/4540/15-а(2-а/0203/98/2015)
адміністративне провадження №К/9901/12853/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Рибачука А.І.
суддів: Бучик А.Ю., Тацій Л.В.
розглянувши у письмовому провадженні у касаційній інстанції адміністративну справу №№203/4540/15-а (2-а/0203/98/2015)
за позовом ОСОБА_1 до Кіровського районного центру зайнятості        м. Дніпропетровська про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою Кіровського районного центру зайнятості                                         м. Дніпропетровська 
на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27.04.2016, ухвалену судом у складі колегії суддів: головуючого судді Туркіної Л.П., суддів:   Коршуна А.О., Дурасової Ю.В.,-
У С Т А Н О В И В:
І. РУХ СПРАВИ
1. ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Кіровського районного центру зайнятості м. Дніпропетровська (далі - відповідач), в якому  просив: 
- визнати дії відповідача щодо відмови у реєстрації 19.02.2015 його як безробітного, неприйняття документів та призначення неналежної допомоги по безробіттю незаконними; 
- визнати днем звернення до відповідача для реєстрації його як безробітного 19.02.2015; 
- визнати перерву страхового стажу з 01.03.2014 по 09.02.2015 такою, що відбулась з поважних причин; 
- зобов`язати відповідача здійснити йому перерахунок та виплату допомоги по безробіттю з 19.02.2015 з урахуванням поважних причин у перерві страхового стажу, розміру заробітної плати та підстави звільнення, даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 виходив з того, що він з 16.11.2012 по 09.02.2015 працював в ПАТ «Балаклавське рудоуправління ім. О.М.Горького»                             (м. Севастополь, АР Крим), яке з 01.03.2014 перестало сплачувати єдиний соціальний внесок в державні органи України у зв`язку з тимчасовою окупацією АР Крим. Через складну політичну і воєнну ситуацію він зміг виїхати до м. Дніпропетровська лише у лютому 2015 року, однак 14.02.2015 на шляху до м. Дніпропетровська в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя у нього з автомобіля викрали усі документи, в тому числі, трудову книжку, військовий квиток, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, що в подальшому стало підставою для відмови відповідача у реєстрації його як безробітного через ненадання оригіналу трудової книжки, незважаючи на представлену завірену підприємством копію трудової книжки. Зареєструвавши його лише 09.04.2015 після пред`явлення дубліката трудової книжки, відповідач лише 16.04.2015 призначив допомогу по безробіттю в мінімальному розмірі, що не відповідає ні трудовому стажу, ні роботі, ні заробітній платі. Листом від 08.07.2015 відповідач відмовив у перерахунку допомоги з посиланням на відсутність підстав за статтями  22,  23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».
2. Постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11.12.2015 відмовлено у задоволенні адміністративного позову.
Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27.04.2016 скасовано рішення суду першої інстанції та прийнято нове, яким позов задоволено частково. 
Визнано протиправними дії відповідача щодо призначення позивачу допомоги по безробіттю у мінімальному розмірі. 
Зобов`язано    відповідача з 09.04.2015 здійснити позивачу перерахунок та призначення допомоги по безробіттю з урахуванням поважних причин у перерві страхового стажу, підстав звільнення та згідно з даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
3. Не погодившись із судовим рішенням суду апеляційної інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27.04.2016 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
4. Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач працював в                        ПАТ "Балаклавське рудоуправління ім. О.М. Горького" (м. Севастополь, АР Крим), 09.02.2015 був звільнений на підставі пункту першого  статті 36 КЗпП України  за власним бажанням, про що свідчить наявна в матеріалах справи копія трудової книжки.
19.02.2015 позивач звернувся до відповідача для сприяння у працевлаштуванні та отриманні матеріальної допомоги на випадок безробіття.
Згідно з поясненнями відповідача, викладеними у запереченнях, позивачу було відмовлено у наданні статусу безробітного у зв`язку з відсутністю трудової книжки, дубліката останньої чи іншого документа, що підтверджує період зайнятості.
09.04.2015 позивач повторно звернувся до відповідача з    питання надання йому статусу безробітного, пред`явивши всі належні документи, в тому числі трудову книжку.
Згідно з наказом від 09.04.2015 №НТ150409 позивачу було надано статус безробітного відповідно до статті 43 Закону України «Про зайнятість населення» від                           05.07.2012 №5067-VІ (далі - Закон №5067). 
16.04.2015 позивачу призначена допомога по безробіттю, без урахування страхового стажу, відповідно до частин першої, третьої, четвертої статті 22, частини першої  статті  23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 02.03.2000 №1533-ІІІ   (далі - Закон №1533-ІІІ) в мінімальному розмірі.
30.06.2015 позивач звернувся до відповідача з приводу перерахунку матеріальної допомоги.
У здійсненні перерахунку позивачу було відмовлено з тих підстав, що він зареєструвався в службі зайнятості в термін, який перевищує місяць з дати звільнення, що, на думку відповідача, виключає можливість застосовувати для призначення допомоги по безробіттю норми статті 22 Закону №1533-ІІІ в частині віднесення до поважної причини періоду зайнятості на тимчасово окупованій території України, що за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування не підтверджується сплатою єдиного внеску.
ІІІ. ВИСНОВКИ СУДІВ ПЕРШОЇ ТА ДРУГОЇ ІНСТАНЦІЙ
5. Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог виходив з того, що законодавець пов`язує обставини звернення за допомогою по безробіттю виключно з письмовою заявою поданою за затвердженою формою, а не з усним зверненням чи у інший спосіб, що не вважається зверненням і не тягне юридичні наслідки у вигляді прийняття рішення про надання статусу безробітного, призначення допомоги або відмову у призначенні такої допомоги. Разом з тим, позивач 19.02.2015 такої письмової заяви не подавав, звернувшись до відповідача усно, не маючи перешкод до письмово подання відповідної заяви, тому зареєстрований у системі обліку безробітних бути не міг. При цьому, неподання оригіналу трудової книжки або дубліката трудової книжки чи довідки архівної установи про прийняття та звільнення з роботи або цивільно-правового договору чи документа, який підтверджує період зайнятості такої особи, є підставою для відмови у наданні статусу безробітного.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що під час звернення позивача до центру зайнятості, яке мало місце 19.02.2015, посадові особи відповідача не мали права вимагати від позивача надання оригіналу чи дубліката трудової книжки, а були зобов`язані надати затверджену Мінсоцполітики форму заяви щодо реєстрації у якості безробітного. Отже, протиправні дії відповідача спричинили несвоєчасну реєстрацію позивача у якості безробітного та призначення допомоги по безробіттю у мінімальному розмірі.
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
6.   В обґрунтування касаційної скарги відповідач посилається на те, що неподання оригіналу трудової книжки або дубліката трудової книжки чи довідки архівної установи про прийняття та звільнення з роботи або цивільно-правового договору чи документа, який підтверджує період зайнятості такої особи, згідно з підпунктом                 1 пункту 7 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2013 №198 є підставою для відмови у наданні статусу безробітного.
Позивач письмово за встановленою формою звернувся з заявою про отримання допомоги по безробіттю лише 19.04.2015, тобто з пропуском місячного строку після звільнення з ПАТ "Балаклавське рудоуправління ім. О.М. Горького", яке мало місце 09.02.2015.
30.06.2015 відповідачем було отримано заяву від позивача, щодо здійснення перерахунку матеріальної допомоги, проте вимоги позивача залишені без задоволення, так як згідно з абзацом 1 частини першої   статті 22 Закону №1533-ІІІ  (із змінами від 27.03.2015) - право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу мають застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, страховий стаж яких протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, становить не менше ніж шість місяців за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
За результатами обміну з Державним реєстром загальнообов`язкового державного  соціального страхування отримана інформація про відсутність даних про нараховану заробітну плату позивачу та сплату єдиного соціального внеску за період з березня 2014 по 09.04.2015 на ПАТ «Балаклавське Рудоуправління» ім. О.М. Горького.
Враховуючи вище викладене, факт пропуску місячного  строку з дати звільнення для реєстрації в центрі зайнятості та відсутності сплати єдиного соціального внеску, відповідач вважає свої дії правомірними.
Окремо скаржником зазначено, що судом апеляційної інстанції не враховано, що допомога по безробіттю виплачується з 8 дня після реєстрації застрахованої особи в державній службі зайнятості. 
V. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ 
7.  Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України).
8. Перевіривши доводи касаційної скарги, правильність застосування норм матеріального та процесуального права судами попередніх інстанцій, Суд дійшов таких висновків.
9. Відповідно до пункту 1 частини першої та частини другої  статті 43 Закону №5067-VI статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.
Статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування.
Порядок  реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, визначається Кабінетом Міністрів України.
10. Частиною першою  статті 22 Закон №1533-ІІІ (в редакції, що діяла на час спірних правовідносин) передбачено, що право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу мають застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, страховий стаж яких протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, становить не менше ніж шість місяців за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Право на допомогу по безробіттю зберігається у разі настання перерви страхового стажу з поважних причин, якщо особа протягом місяця після закінчення цієї перерви зареєструвалась в установленому порядку в державній службі зайнятості як безробітна. Поважними причинами є: навчання у професійно-технічних та вищих навчальних закладах, клінічній ординатурі, аспірантурі, докторантурі з денною формою навчання; строкова військова служба; здійснення догляду непрацюючою працездатною особою за інвалідом I групи або дитиною-інвалідом віком до 18 років, а також за пенсіонером, який за експертним медичним висновком потребує постійного стороннього догляду; періоди зайнятості на тимчасово окупованій території України чи в районах проведення антитерористичної операції, що за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування не підтверджуються сплатою єдиного внеску; інші поважні причини, передбачені законодавством України.
11. Відтак, право на допомогу по безробіттю зберігається у разі настання перерви страхового стажу за наявності поважних причин та при здійсненні реєстрації особи у якості безробітного не пізніше 1 місяця після закінчення перерви.
12. Процедура реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, центром зайнятості державної служби зайнятості врегульована Порядком №198.
13. За змістом частини третьої Порядку №198 реєстрація безробітних, які звертаються за сприянням у працевлаштуванні (далі - реєстрація) проводиться  центром зайнятості  незалежно від зареєстрованого місця проживання чи перебування.
Під час проведення реєстрації працівник  центру зайнятості  заповнює в Єдиній інформаційно-аналітичній системі  державної служби зайнятості  персональну картку, в якій зазначаються персональні дані безробітного (прізвище, ім`я та по батькові, зареєстроване місце проживання чи перебування, число, місяць та рік народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відповідну відмітку в паспорті), відомості про останнє місце роботи або вид діяльності згідно із  частиною першою статті 4 Закону України "Про зайнятість населення", підстава для припинення трудових відносин відповідно до запису в трудовій книжці або іншого виду діяльності, що підтверджено документально.  Форма  персональної картки та додатки до неї затверджуються Мінсоцполітики.
Реєстрація проводиться за умови пред`явлення паспорта громадянина України або тимчасового посвідчення громадянина України, облікової картки платника податків, трудової книжки (цивільно-правового договору чи документа, який підтверджує період зайнятості), а в разі потреби також військового квитка, диплома або іншого документа про освіту.
Особа, яка втратила трудову книжку,  пред`являє  дублікат трудової книжки чи довідку архівної установи про прийняття та звільнення з роботи або цивільно-правовий договір чи документ, який підтверджує період зайнятості такої особи.
Громадяни України, які звільнилися з роботи (припинили інший вид зайнятості) та переселилися з тимчасово окупованої території, за відсутності документів, що підтверджують факт звільнення (припинення зайнятості), періоди трудової діяльності та страхового стажу, реєструються, отримують соціальні послуги та матеріальне забезпечення на випадок безробіття за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
14. Згідно з абзацом 1 частини шостої Порядку №198 рішення про надання статусу безробітного чи відмову у наданні такого статусу приймається  центром зайнятості  не пізніше ніж протягом семи календарних днів з дня подання особою заяви про надання статусу безробітного.
15. Відповідно до пункту сьомого Порядку №198 підставами для відмови у наданні статусу безробітного є: 1) відсутність на дату звернення до  центру зайнятості документів, зазначених у пунктах 3 і 4 цього Порядку; 2) встановлення факту зайнятості особи, у тому числі отримання повідомлення роботодавця про працевлаштування особи; 3) подання заяви про надання статусу безробітного особою, яка не зазначена у  частині першій статті 43 Закону України "Про зайнятість населення"; 4) письмова відмова особи від пропозиції підходящої роботи;                           5) невідвідування роботодавця та неподання в установлений строк без поважних причин особою письмової відповіді роботодавця про відмову у працевлаштуванні відповідно до виданого  центром зайнятості направлення на працевлаштування;                6) неповернення особою коштів, отриманих за період попередньої реєстрації, що припинена на підставі абзаців дев`ятнадцятого - двадцять першого підпункту 1 пункту 37 цього Порядку.
16. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що під час звернення позивача до центру зайнятості, яке мало місце 19.02.2015, посадові особи відповідача не мали права вимагати від позивача надання оригіналу чи дубліката трудової книжки, а були зобов`язані надати затверджену Мінсоцполітики форму заяви щодо реєстрації у якості безробітного, що свідчить про порушення відповідачем вимог норм пунктів 3, 5,                           6 Положення №198, що спричинило несвоєчасну реєстрацію позивача у якості безробітного та призначення допомоги по безробіттю у мінімальному розмірі.
17. Як встановлено судами попередніх інстанцій позивач 19.02.2015 в усній формі звернувся до відповідача для отримання статусу безробітного, надавши копію трудової книжки, оригінал якої було викрадено, про що свідчить його заява до Орджонікідзевського райцвідділу міліції у м. Запоріжжі від 16.02.2015 та довідка Хортицького районного відділу ЗМУ ГУ МВС України в Запорізькій області про повернення викрадених документів заявника у квітня 2015 року.
18. Викладене свідчить про те, що позивач у межах встановленого законодавством терміну звернувся до уповноваженого органу щодо набуття статусу безробітного, надавши копію трудової книжки, зважаючи на відсутність оригіналу, у зв`язку з викраденням останнього.
19. В свою чергу, відповідач як суб`єкт владних повноважень щодо реалізації державної політики у сфері зайнятості населення повинен забезпечити громадянам України  гарантії держави щодо захисту прав громадян на працю та реалізації їхніх прав на соціальний захист від безробіття. Разом з тим, відповідач вдавшись до формалізму, залишивши поза увагою обставини щодо викрадення оригіналів документів позивача, зокрема трудової книжки, позбавив позивача права на працю та на соціальний захист від безробіття.
20. Відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про те, що неправомірні дії суб`єкта владних повноважень, що мали місце під час виконання владних управлінських функцій та призвели до пропуску особою певного строку чи недотримання форми звернення, не можуть бути підставою для позбавлення особи права, реалізацію якого повинен забезпечувати відповідний орган держави чи місцевого самоврядування. А тому, зважаючи на поважність причин пропуску встановленого законом строку звернення з заявою про надання статусу безробітного, відповідач протиправно призначив позивачу допомогу по безробіттю у мінімальному розмірі, без урахування страхового стажу, відповідно до частин першої, третьої, четвертої статті 22, частини першої статті  23 Закону №1533-ІІІ з посиланням на здійснення реєстрації як безробітного у державному центрі зайнятості поза межами встановленого законом місячного строку після закінчення перерви страхового стажу з поважних причин.
21. Разом з тим, суд апеляційної інстанції зобов`язав    відповідача здійснити позивачу перерахунок та призначення допомоги по безробіттю з урахуванням поважних причин у перерві страхового стажу, підстав звільнення та згідно з даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування з 09.04.2015, тобто з моменту надання позивачу статусу безробітного, що не відповідає вимогам частини третьої статті 22 Закону №1533-ІІІ, яка визначає, що допомога по безробіттю виплачується з восьмого дня після реєстрації застрахованої особи в установленому порядку в державній службі зайнятості. З урахуванням вказаного, відповідача необхідно було зобов`язати перерахувати допомогу по безробіттю позивачу з 16.04.2019.
22. Суд апеляційної інстанції при прийнятті рішення допустив неправильне застосування норм матеріального права (не застосував закон, який підлягав застосуванню), а саме: частину третю статті 22 Закону №1533-ІІІ, у частині встановлення дати з якої призначається видопомога по безробіттю, у зв`язку з чим, рішення суду апеляційної інстанції в цій частині підлягає скасуванню з прийняттям у цій частині нового рішення.
23. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.
24. Відповідно до частини першої статті 351 КАС України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись статтями 345, 349, 351, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Кіровського районного центру зайнятості м. Дніпропетровська задовольнити частково.
Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27.04.2016 у справі №203/4540/15-а (2-а/0203/98/2015) у частині зобов`язання відповідача з 09.04.2015 здійснити позивачу перерахунок та призначення допомоги по безробіттю з урахуванням поважних причин у перерві страхового стажу, підстав звільнення та згідно з даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.
Зобов`язати відповідача з 16.04.2015 здійснити позивачу перерахунок допомоги по безробіттю з урахуванням вимог статей 22, 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та його страхового стажу.
В іншій частині постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27.04.2016 у справі №203/4540/15-а (2-а/0203/98/2015) - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

…………………………..
А.І. Рибачук
А.Ю. Бучик
Л.В. Тацій,
Судді Верховного Суду