ПОСТАНОВА
Іменем України

27 лютого 2020 року 
Київ
справа №513/298/17
касаційне провадження №К/9901/36987/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Чиркіна С.М.,
суддів:                Стеценка С.Г., Шарапи В.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Саратського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області на постанову Саратського районного суду Одеської області від 18.05.2017 (головуючий суддя: Бачацька А.І.) та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 04.07.2017 (головуючий суддя: Яковлєв О.В., судді: Федусик А.Г., Танасогло Т.М.) у справі №513/298/17 за позовом ОСОБА_1 до Саратського об`єднаного управлінням Пенсійного фонду України Одеської області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:
У квітні 2017 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 або позивачка) звернулася до суду з позовом до Саратського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області (далі - відповідач), в якому просила:
визнати протиправною відмову Саратського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області, викладену у листі від 03.03.2017 №760/05, щодо перерахунку пенсії за віком ОСОБА_1 починаючи з 03.10.2016 згідно частини другої статті 40 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV) із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за три календарні роки, які передують року призначення пенсії за віком;
зобов`язати відповідача здійснити перерахунок пенсії за віком ОСОБА_1 починаючи з 03.10.2016 відповідно до частини другої статті 40 Закону №1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за три календарні роки, що передують року звернення із заявою про призначення пенсії.
зобов`язати відповідача виплатити позивачці різницю між фактично отриманою та призначеною їй пенсією за віком відповідно до частини другої статті 40 Закону №1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за три календарні роки, що передують року звернення із заявою про призначення пенсії, починаючи з 03.10.2016 та виплачувати пенсію у перерахованому розмірі.
На обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що реалізувала своє право на пенсію за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV) вперше, а тому пенсія їй має бути розрахована з урахуванням вимог частини другої статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати з якої сплачено страхові внески в Україні, за три календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії за віком (2012-2014 роки).
Постановою Саратського районного суду Одеської області від 18.05.2017, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 04.07.2017, адміністративний позов задоволено.
Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що частина третя статті 45 Закону №1058-IV встановлює порядок переведення з одного виду пенсії на інший призначеної в межах цього Закону. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої   Законом № 1058-ІV. Однак у випадку із заявою позивачки мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом, а тому має враховуватись показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії (пенсії за віком).
Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, у якій з посиланням на порушення судами норм матеріального та процесуального права просить суд касаційної інстанції скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні позову. Касаційна скарга обґрунтована неповним з`ясуванням судами першої та апеляційної інстанцій обставин справи, що призвело до неправильного вирішення спору по суті. Скаржник зазначає, що в даному випадку за заявою позивачки мало місце переведення з одного виду пенсії на інший (з пенсії за вислугу років на пенсію за віком), у зв`язку з чим пенсійним органом було правомірно застосовано норми частини третьої   статті 45 Закону №1058-IV, а тому відсутні підстави для застосування показника середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18.09.2017 відкрито касаційне провадження у справі.
15.12.2017 розпочав роботу Верховний Суд і   набрав чинності Закон України від 03.10.2017 № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким   КАС України   викладено в новій редакції.
Підпунктом 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції згаданого Закону   передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
У березні 2018 року цю справу передано на розгляд Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.
В порядку статті 31 КАС України, пункту 15 Перехідних положень КАС України за результатами повторного автоматизованого розподілу від 18.07.2019 визначений новий склад суду.
Ухвалою Верховного Суду від 25.02.2020 справу прийнято до провадження та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження відповідно до статті 345 КАС України.
Позивачка правом на подачу відзиву на касаційну скаргу не скористалася.
Верховний Суд переглянув оскаржувані судові рішення у межах доводів касаційної скарги, з урахуванням вимог статті 341 КАС України з`ясував повноту фактичних обставин справи, встановлених судами, перевірив правильність застосування норм матеріального і процесуального права та дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачці з 12.12.2006 була призначена пенсія за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII). З 19.12.2006 виплата пенсії припинена у зв`язку із працевлаштуванням позивачки за спеціальністю.
У зв`язку із досягненням пенсійного віку позивачка 29.07.2015 звернулася до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV.
29.07.2015 позивачку було переведено з пенсії за вислугу років на пенсію за віком. Пенсію обчислено із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2007 рік- 1197,91 грн. 
У лютому 2017 року позивачка звернулася до пенсійного органу із заявою про проведення перерахунку пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні за останні три роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.
Листом №760/03 від 03.03.2017 відповідач з посиланням на частину третю статті 45 Закону №1058-IV відмовив ОСОБА_1 у перерахунку пенсії. 
Не погоджуючись із діями відповідача щодо обчислення розміру пенсії при призначенні пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2007 рік, який був врахований при попередньому перерахунку іншого виду пенсії (за вислугу років), позивачка звернулася з цим позовом до суду.       
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, Верховний Суд виходить з такого.
Статтею 19 Конституції України   передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України.
Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості й в інших випадках, передбачених законом (стаття 46 Конституції України).
Відповідно до частини першої статті 9 Закону №1058-IV   за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
За правилами частини другої статті 40 Закону №1058-IV   заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп -заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується ПФУ за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Ск -сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 + ... + Кз n); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.
Згідно з пунктами 2, 16 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди,      особам, які працювали на посадах, що дають право на пенсію за вислугою років, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених   Законом №1788-XII. У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм   статті 28 цього Закону. До приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону №1788-XII застосовуються   в частині визначення права на пенсію (…) за вислугу років.
Водночас частина третя   статті 45 Закону №1058-IV   встановлює, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший у пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ.
При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій   статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Системний аналіз зазначених вище норм законодавства свідчить, що частина третя   статті 45 Закону №1058-IV   встановлює порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої   Законом №1058-ІV. Однак у випадку із заявою позивачки мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом, а тому має враховуватись показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії (пенсії за віком).
Верховний Суд    звертає увагу, що       позивачці      було призначено пенсію за вислугу років, як працівнику освіти, відповідно до пункту «е»   статті 55 Закону № 1788-XII, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії.
Для призначення пенсії за віком відповідно до   Закону №1058-ІV   позивачка звернулася вперше у липні 2015 року.
Відповідно до пункту «е»   статті 55 Закону №1788-XII   право на пенсію за вислугу років мають працівники      освіти (…) при наявності спеціального стажу роботи від 25 до      30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку
Статтею 7 Закону №1788-XII   передбачено, що звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком та по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу особою на час звернення за пенсією чи ні. Пенсія за вислугу років призначається лише при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.
Згідно з пунктом 11 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до   Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого   постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, пенсія за вислугу років призначається у разі звільнення з роботи, що дає право на цей вид пенсії. У разі зарахування після призначення пенсії за вислугу років на роботу, яка дає право на цей вид пенсії, виплата пенсії припиняється і поновлюється з дня, що слідує за днем звільнення з роботи.
Таким чином, позивачка має право на призначення пенсії за віком відповідно до   Закону №1058-IV   із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників у галузі економіки України за три календарні роки, що передують року звернення.
Наведений висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом України у постанові від 29 листопада 2016 року у справі №133/476/15-а (№21-6331а15), яка підтримана Великою Палатою Верховного Суду у своїй постанові від 31 жовтня 2018 року у справі №577/2576/17.
Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про необґрунтованість використання відповідачем механізму переведення з одного виду пенсії на інший, а саме: з пенсії за вислугу років на пенсію за віком, а тому при обчислені      пенсії необхідно було застосувати розмір середньої заробітної плати (доходу) за три роки, що передували року призначенню пенсії за віком, як того вимагає частина 2   статті 40 Закону №1058-ІV.
Верховний Суд зазначає, що зміст заяви позивачки очевидно дає змогу оцінити намір заявниці. Крім того, важливим є те, що до заяви позивачкою було долучено ряд документів (відповідачем не заперечується), які подаються при призначенні пенсії вперше, а не при переведенні з одного виду на інший.
Зазначене спростовує твердження скаржника про те, що позивачка не зверталася до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на умовах, визначених Законом №1058-IV.
Доводи касаційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судами першої та апеляційної інстанцій. Касаційна скарга не містить інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені (наведені) в запереченнях на позов та апеляційній скарзі з урахуванням яких судами вже надана оцінка встановленим обставинам справи. Обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права касаційна скарга відповідача не містить. 
За правилами частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень, а тому підстави для їх скасування - відсутні.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Саратського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області залишити без задоволення.
Постанову Саратського районного суду Одеської області від 18.05.2017 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 04.07.2017 у справі №513/298/17 залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді Верховного Суду:                                                     С. М. Чиркін
                                                                                    С. Г. Стеценко
                                                                                               В. М. Шарапа