ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2020 року	Львів	Справа № 462/5193/19 пров. № А/857/872/20	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі: 
головуючого судді                                                  Пліша М.А.,
суддів                                                                       Шинкар Т.І., Гуляка В.В., 
за участю секретаря судового засідання                    Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 28 жовтня 2019 року (головуючий суддя Ліуш А.І., м. Львів) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання постанови протиправною та її скасування,-
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області (правонаступником, якого є Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністеррства юстиції України (м. Львів))в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про закінчення виконавчого провадження від 29 грудня 2018 року у виконавчому провадженні ВП № 57845890.
Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 28 жовтня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку та просить скасувати рішення суду першої інстанції й ухвалити нове, яким позов задовольнити.
В апеляційній скарзі зазначає, що державний виконавець не переконатись про виконання рішення суду, як зазначено у виконавчому листі, а саме про перерахунок пенсії з заробітної плати з урахуванням заробітної плати за період з 1 липня 2000 року по 30 листопада 2001 року, з якої сплачено збір на обов`язкове державне пенсійне страхування ВАТ «Іскра» та Товариством «Політрейд», закінчив виконавче провадження на підставі розпорядження, в якому відсутня інформація про включення до обчислення зарплати для перерахунку пенсії заробітної плати за період з 1 липня 2000 року по 30 листопада 2001 року, з якої сплачено збір на обов`язкове державне пенсійне страхування по підприємствах ВАТ «Іскра» та Товариством «Політрейд». Відсутність такої інформації в розпорядженні не давало підставу виконавцеві закінчувати виконавче провадження без з`ясування цих обставин. Виходячи зі ст. 27 та ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» слід було здійснити певні арифметичні дії з боку боржника на виконання рішення суду, тобто показати розрахунок, адже в розпорядженні відсутня формація про включення до підрахунку заробітної плати з якої сплачені страхові внески, за зазначений період по цих двох підприємствах, з виведення середнього заробітку та обчислення пенсії. Така постанова державного виконавця суперечить засадам виконання рішень, що передбачені ст. 2 Закону , а саме обов`язковоcті виконання, справедливості, неупередженості і об`єктивності. Отже, якщо така посадова особа, що має вищу юридичну освіту, не може сама переконатися у виконанні боржником рішення суду, саме так як зазначено у виконавчому документі, то відповідно до ст.20 Закону залучає спеціалістів або експертів.
Відповідно до ст. 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Таким чином, маючи таке розпорядження, в якому відсутні дані про вчинення з боку боржника тих дій, що передбачені у виконавчому документі, повідомленні стягувача про невиконання рішення суду, та можливості доступу до державних баз, а саме про дані заробітку , з якого сплачують суб`єкти господарювання страхові внески за працівників мав об`єктивно підходити до виконання рішення суду.
Відповідно до ст. 39 Закону підставою закінчення виконавчого провадженняє фактичне виконання рішення суду згідно з виконавчим документом. Однак, розпорядження від 3 жовтня 2018 про ніби-то виконання рішення суду не містить жодної інформації, що підтверджує про виконання рішення так як зазначено у виконавчому документі.
Окрім цього, відповідно до п.21 Інструкції з організації примусового виконання рішень в постанові про закінчення виконавчого провадження має зазначатися наслідки закінчення виконавчого провадження, що передбачені ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження». Оскаржувана постанова про закінчення виконавчого провадження від 29.12.2018 не містить інформації про наслідки закінчення виконавчого провадження.
Одержані внаслідок неодноразового запиту розрахунок заробітку та пенсії на виконання рішення суду від 7 травня 2018 року, що були подані до суду, підтверджують про невиконання рішення суду. Своєю позицією про наявність обмеження щодо сплати страхових внесків, а тому не може братися заробіток по двох підприємствах - божник тим самим підтвердив, що перерахунок не здійснено, оскільки до підрахунку середнього заробітку ОСОБА_1 не взято заробіток за той період по двох підприємствах. ГУ ПФУ таким чином фактично оспорює рішення по суті і не виконує його. Судячи з оскаржуваного рішення, всі ці обставини судом до уваги не взяті.
Прийняття такої постанови від 29 грудня 2018 року про закінчення виконавчого провадження та залишенням її в силі судом першої інстанції позбавляє ОСОБА_1 гарантії виконання судового рішення, що встановлені Конституцією України , ст.ст. 2, 14 КАС України про обов`язковість виконання рішення суду всіма суб`єктами права та на всій території України.
У відповідності до вимог ч. 1, ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних міркувань. 
Судом першої інстанції встановлено, що 29 грудня 2018 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Львівській області прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження № 57845890. Вказана постанова прийнята на підставі розпорядження Залізничного управління пенсійного фонду України у місті Львові від 03 жовтня 2018 року, яким здійснено перерахунок пенсії позивача ОСОБА_1 на підставі рішення Залізничного районного суду міста Львова від 24 вересня 2018 року.
Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що згідно п. 9 ст. 39 закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Суд першої інстанції вважав, що суду не надано жодних належних та допустимих доказів неналежності чи протиправності зазначеного розпорядження Залізничного управління Пенсійного фонду України у місті Львові від 03 жовтня 2018 року.
Однак, колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції не погоджується, і вважає такі передчасними, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 с. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Суд першої інстанції залишив поза увагою ту обставину, що на момент прийняття рішення суду в провадженні Восьмого апеляційного адміністративного суду перебувала справа предметом розгляду, якої було розпорядження пенсійного органу від 03.10.2018 № 819374, яке слугувало підставою для винесення оскаржуваної постанови, а відтак передчасно відмовив в задоволенні позову.
Враховуючи наведене та приймаючи до уваги те, що судом першої інстанції ухвалено судове рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.
Керуючись ст. 243, 287, ст. 308, ст. 310, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд, - 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, рішення Залізничного районного суду м. Львова від 28 жовтня 2019 року по справі № 462/5193/19 скасувати.
Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати постанову Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 29 грудня 2018 року про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з його добровільним виконанням боржником рішення суду у виконавчому провадженні ВП № 57845890 протиправною та скасувати.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції

Головуючий суддя	 	М. А. Пліш 	
судді	 	Т. І. Шинкар 	
 	 	В. В. Гуляк