Номер провадження: 22-ц/813/2339/20 
Номер справи місцевого суду: 522/10703/18
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Князюк О. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2020 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого Князюка О. В.,
суддів: Таварткіладзе О. М., Заїкіна А. П.,
за участю секретаря - Віцько А, І.,
представника відповідача - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи: Відділ забезпечення діяльності органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, Служба у справах дітей Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав, -

встановив:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

У червні 2018 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Відділ забезпечення діяльності органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, Служба у справах дітей Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав.
Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідач ОСОБА_2 після припинення фактичних шлюбних (сімейних) відносин між ними не цікавився життям їхньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не виявляв бажання приймати участь у її вихованні та за вказаний вище період часу не допомагав матеріально. У відповідності до наданих до заяви документів та характеристик - ОСОБА_2 жодного разу не відвідував спільну доньку в дитячому садку, не приходив додому. У висновку дитячого психолога зазначено, що ОСОБА_4 не знає свого біологічного батька та вважає своїм батьком ОСОБА_5 , що також підтверджується характеристиками наданими сусідами. Всі питання щодо виховання їхньої спільної доньки - ОСОБА_4 вирішуються самостійно ОСОБА_3 без участі та підтримки з боку ОСОБА_2 . Дитина знаходиться на повному утриманні ОСОБА_3 .. Жодного вчинку, який міг би позитивно відобразитись на вихованні дитині, Відповідач за весь час життя дитини не здійснив.
Враховуючи вказане вище, з метою захисту прав та інтересів дітей позивач звернулась до суду із вказаним позовом, яким просила позбавити відповідача батьківських прав відносно його малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2018 року позов ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ),- третя особа Відділ забезпечення діяльності органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради (65025, м. Одеса, пр.-т Добровольського, 106) , Служба у справах дітей Одеської міської ради (65026, м. Одеса, вул. Дерибасівська, 8) про позбавлення батьківських прав - задоволено.
Позбавлено батьківських прав ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 у відношенні його малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішення суду першої інстанції вмотивовано тим, що ОСОБА_2 не піклується про фізичний та духовний розвиток своєї доньки ОСОБА_4 , не забезпечує її необхідним навчанням, медичним доглядом, що в сукупності суд розцінює як ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, а надані по справі докази вказують на свідоме небажання відповідача належним чином виконувати батьківські обов`язки, піклуватись про дітей та займатись їх вихованням.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

23 листопада 2019 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2018 року, відповідно до якої просив рішення скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити у повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Апеляційну скаргу обгрунтовано тим, що судом першої інстанції під час розгляду справи було допущено порушення норм матеріального права та не були перевірені всі обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.
ОСОБА_2 вказує, що саме позивачка не дозволяє йому спілкуватись з дитиною, а апелянт, в свою чергу 21.02.2018 року звернувся до суду із позовом про встановлення порядку спілкування з дитиною.
Також звертає увагу суду на те, що висновок Органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав базується лише на поясненнях ОСОБА_3 .
Апелянт зазначає, що вказаний висновок та показання свідків (з боку позивачки) не є належними та допустимими доказами.
Оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім засобом впливу на осіб, питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей, що, на думку відповідача, не було здійснено судом першої інстанції під час розгляду справи.
Тож, вважає, що наведені обставини свідчать про відсутність достатніх мотивів для позбавлення батьківських прав відповідача, поверхність та однобічність висновку органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 .

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи.

28 листопада 2019 року ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого просила апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2018 року без змін.
При цьому посилаючись на зловживання ОСОБА_2 своїми процесуальними правами, що, на думку позивача, виражається в затягуванні розгляду справи та небажанні отримувати процесуальні документи поштою.
Також вказує, що під час розгляду справи судом першої інстанції відповідач не намагався надати будь-які докази на підтвердження обставин, на які він посилається.
У судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, просив суд її задовольнити, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2018 року - скасувати та постановите нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 - відмовити у повному обсязі. 
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
Ухвалою судді судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду Князюка О.В. від 28 жовтня 2019 року було відкрито провадження за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи: Відділ забезпечення діяльності органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, Служба у справах дітей Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав.
Ухвалою від 06 грудня 2019 року вказану цивільну справу було призначено до розгляду.
Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

Зі свідоцтва про народження ОСОБА_4 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 , серії НОМЕР_2 від 24.07.2014 року, вбачається, що батьком дитини зазначений ОСОБА_2 , а матір`ю ОСОБА_6 .
З 2013 по 2015 роки ОСОБА_7 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі. 
Рішенням Приморського районного суду м Одеси від 01.06.2016 року розірвано шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 .
Як вбачається із висновку органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 25.09.2018 року № 01-05-3/376 вх. про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 у відношенні малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , захищаючи права та інтереси дітей, орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , відносно його малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Із письмових пояснень ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 вбачається, що, з самого народження вихованням, утриманням, навчанням дитини ОСОБА_4 , займається сама мати ОСОБА_7 , батько будь-якої участі в житті дитини не приймає.
Відповідно до інформації, наданої одеським ДНЗ «Ясла-садок» № 29, який відвідує малолітня ОСОБА_4 , батько в житті дитини участі не бере, не приводив не забирав з садку, не телефонував щодо стану здоров`я та самопочуття.
У відповідності до висновку дитячого психолога ОСОБА_13 від 15.05.2018 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , боїться зустрічей з біологічним батьком, вважає його чужим дядею, своїм батько вважає вітчима - ОСОБА_5 .
Мотивувальна частина
Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За правилами, передбаченими п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 не піклується про фізичний та духовний розвиток своєї доньки ОСОБА_4 , не забезпечує її необхідним навчанням, медичним доглядом, що в сукупності суд розцінює як ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, а надані по справі докази вказують на свідоме небажання відповідача належним чином виконувати батьківські обов`язки, піклуватись про дітей та займатись їх вихованням.
Колегія суддів в повній мірі погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.
Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до ст. ст. 150,180 СК України, якими визначено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Як визначено ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності і не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Стаття 164 СК України передбачає перелік підстав позбавлення батьківських прав.
Так, відповідно до положень п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» з наступними змінами, позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Про ухилення від обов`язків виховувати дитину, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мова може йти лише за умови винної поведінки особи, свідомого нехтування нею своїми батьківськими обов`язками.
Винна поведінка (вина) є однією з основних підстав для позбавлення особи батьківських прав, оскільки сімейне законодавство не містить визначення вини. Тому слід використовувати визначення вини, викладене в статтях 23-25 Кримінального кодексу України з урахуванням особливостей сімейних правовідносин.
Вина особи це психічне ставлення до вчинюваної дії чи бездіяльності та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності.
Бездіяльність, в свою чергу, це пасивна поведінка людини, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку вона зобов`язана була і могла вчинити.
Бездіяльність не має чітко окреслених часових меж, а саме явище є триваючим. До такого висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 24 листопада 2015 р. №п/800/259/15,
Апелянт вказує, що у провадженні Суворовського районного суду м. Одеси перебуває на розгляді цивільна справа №523/2561/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення способів участі батька у спілкуванні з дитиною. Зазначаючи при цьому, що наявність такого позову сама по собі свідчить про те, що ОСОБА_3 не пускає батька до дитини, а отже, рішення суду першої інстанції є передчасним, оскільки грунтується на припущеннях. 
Разом з тим, з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 25 листопада 2019 року цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення способів участі батька у спілкуванні з дитиною було залишено без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача. Також встановлено, що вказана цивільна справа перебувала в провадженні суду з 23 лютого 2018 року.
У судовому засіданні 23.01.2020 року представник відповідача ОСОБА_1 надав пояснення, відповідно до яких, йому невідомо, щодо наявності чи відсутності фактів спілкування дитини з ОСОБА_2 .
З огляду на зазначене, доводи апелянта, що саме позивачка не дозволяє йому спілкуватись з дитиною повністю спростовуються матеріалами справи.
Щодо посилань апелянта на те, що висновок Органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав базується лише на поясненнях ОСОБА_3 суд зазначає наступне.
Згідно з ч.1 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Разом з тим, ОСОБА_2 не було надано ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції будь-яких доказів на підтвердження обставин, на які він посилається
На думку колегії суддів, відповідач самоусунувся від виконання покладених на нього батьківських обов`язків по вихованню дитини, що виражається в його бездіяльності та свідомому нехтуванні своїми батьківськими обов`язками.
Ні судом першої, ні судом апеляційної інстанції не встановлено жодних обставин, які б унеможливлювали виконання ОСОБА_2 обов`язків по вихованню дитини.
Позбавляючи ОСОБА_2 батьківських прав щодо малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , колегія суддів враховує в першу чергу інтереси дитини, яка не повинна страждати через те, що її батько самоусунулася від її виховання, не піклується про неї, не дбає про її фізичний та духовний розвиток, свідомо поклав виконання цих обов`язків на матір дитини.
За встановлених судом апеляційної інстанції обставин, колегія суддів вважає виправданим позбавлення ОСОБА_2  батьківських прав щодо малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав повністю відповідає інтересам дитини.
За таких обставин, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права в зв`язку з чим, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1 ЦПК України).
Оскільки колегія суддів відхилила апеляційну скаргу, судові витрати  ОСОБА_2 за подачу апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2  - залишити без задоволення.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3  до ОСОБА_2 , треті особи: Відділ забезпечення діяльності органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, Служба у справах дітей Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 17.02.2020 року.

Головуючий:                                                                                О. В. Князюк
Судді:                                                                  А. П. Заїкін
О. М. Таварткіладзе