Постанова
Іменем України
 
19 лютого 2020 року
м. Київ
 
справа № 757/427/16-ц
провадження № 61-12071св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Висоцької В. С.,
суддів: Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - публічне акціонерне товариство «Банк «Михайлівський»,
третя особа - Національний банк України,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадженнякасаційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 28 травня 2019 року у складі судді Яворського М. А.
 
у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Банк «Михайлівський», третя особа - Національний банк України, про зобов`язання виплатити суму вкладу та нараховані відсотки.
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У січні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до публічного акціонерного товариства «Банк «Михайлівський» (далі - ПАТ «Банк «Михайлівський», банк), третя                особа - Національний банк України, про зобов`язання виплатити суму вкладу та нараховані відсотки.
 
В обґрунтування позову зазначав, що 28 травня 2015 року між ним та відповідачем було укладено 5 договорів банківського вкладу (депозиту) на загальну суму 18 411,26 доларів США, строк дії яких сторонами декілька разів пролонгувався. 
 
12 листопада 2015 року (закінчення строку пролонгації) ОСОБА_1 повідомив банк про відсутність у нього наміру продовжувати строк дії договору та просив повернути йому суму вкладу із виплатою нарахованих на цю суму відсотків, розмір яких визначено умовами договорів. 
 
Станом на момент звернення позивача із цим позовом до суду, ПАТ «Банк «Михайлівський» суму внесеного ОСОБА_1 банківського вкладу та нарахованих на неї відсотків не повертає, а також не дає документальне підтвердження відмови виконати умови договорів, незважаючи на неодноразові усні та письмові звернення до нього позивача.
 
У зв`язку з наведеним та посилаючись на приписи Закону України «Про захист прав споживачів» ОСОБА_1 просив суд: зобов`язати банк виконати умови договору та виплатити йому одноразовою операцією усю суму вкладу та нарахованих на цю суму відсотків; зобов`язати банк представити суду документальне підтвердження відмови виконання умов договору банківського вкладу (депозиту) № 840-056-000086269 від 28 травня 2015 року із випискою по цій угоді та копіями здійснених по ній платіжних доручень і квитанцій та процедури, які стосуються обслуговування банківських вкладів; постановити окрему ухвалу, якою довести до відома Національного банку України про допущені ПАТ «Банк «Михайлівський» порушення прав клієнтів банку.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 23 лютого 2017 року зазначену справу передано на розгляд за підсудністю до Шевченківського районного суд м. Києва.
 
У травні 2019 року позивач оскаржив вищевказану ухвалу місцевого суду до суду апеляційної інстанції.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 28 травня 2019 року у відкритті апеляційного провадження відмовлено.
 
Ухвала апеляційного суду мотивована пропуском законодавчо встановленого строку на оскарження рішення суду першої інстанції та своєчасною обізнаністю ОСОБА_1 про наявність ухвали Печерського районного суду м. Києва від 23 лютого 2017 року.

Короткий зміст вимог касаційної скарги 
 
У касаційній скарзі, поданій у липні 2019 року,  ОСОБА_1 , посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та направити справу до апеляційного суду для розгляду. 
 
Рух справи в суді касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду від 02 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження у цивільній справі № 757/427/16-ц, витребувано її з Шевченківського районного суду м. Києва. 
 
18 листопада 2019 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі суддів Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.
 
Ухвалою Верховного Суду від 04 лютого 2020 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження в складі п`яти суддів.
 
Згідно з протоколом повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 16 вересня 2019 року визначено такий склад колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду для розгляду справи: Грушицький А. І. (суддя-доповідач), Висоцька В. С., Литвиненко І. В., Сердюк В. В., Фаловська І. М. 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
 
Тому у тексті цієї постанови норми ЦПК України, якщо не зазначено інше, наводяться в редакції, яка була чинною станом на 07 лютого 2020 року.

Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції не звернув увагу на ту обставину, що позивач неодноразово звертався до суду з вимогою надати йому копію ухвали Печерського районного суду м. Києва від 23 лютого 2017 рокуз метою її подальшого оскарження, однак отримав її лише 21 травня 2019 року, а тому строк на апеляційне оскарження ним не пропущено. 
 
Доводи інших учасників справи
 
У серпні 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від ПАТ «Банк «Михайлівський», в якому зазначається про необґрунтованість доводів касаційної скарги, відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали, що постановлена судом апеляційної інстанції у відповідності до законодавчих вимог та із дотриманням принципу правової визначеності, на необхідності забезпечення якого наголошує Європейський суд з прав людини у прийнятих ним рішеннях. 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
У січні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до ПАТ «Банк «Михайлівський», третя особа - Національний банк України, про зобов`язання виплатити суму вкладу та нараховані відсотки.
 
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 23 лютого 2017 року зазначену справу передано на розгляд за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва.
 
21 травня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду із апеляційною скаргою на вищевказану ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 23 лютого 2017 року. 
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 28 травня 2019 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 23 лютого 2017 року відмовлено із посиланням на частину другу статті 358 ЦПК України - пропуск строку на апеляційне оскарження більше ніж на два роки з моменту постановлення оскаржуваної ухвали.
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА 
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки її ухвалено з додержанням норм процесуального права.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є право оскарження судових рішень (стаття 129 Конституції України). Реалізація цього права здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій.
 
При цьому, слід зауважити, що особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.
 
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається Цивільним процесуальним кодексом України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.
 
ЦПК України у частині першій статті 2 закріплює, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
 
Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.
 
Застосування передбачених цією нормою правил залежить від виду процесуального строку. У разі, коли процесуальна дія не вчинена у межах строку, встановленого законом, суд може поновити його, якщо строк пропущено з причин, визнаних судом поважними.
 
За положеннями частини другої статті 294 ЦПК України (у редакції, чинній на момент постановлення місцевим судом ухвали про передачу справи за підсудністю) апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.
 
За частиною четвертою статті 357 ЦПК України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.
 
Суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо апеляційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає апеляційному оскарженню (пункт 1 частини першої статті 358 ЦПК України).
 
При цьому, згідно частини другоївказаної статті Кодексу, незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.
 
Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. 
 
Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-Х). Суд постановив, що хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення (див. рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 03 квітня 2008 року).
 
Так, встановивши, що позивач звернувся із апеляційною скаргою на ухвалу місцевого суду після спливу більш ніж двох років з моменту її постановлення, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження за цією апеляційною скаргою.
 
При цьому, суд апеляційної інстанції виходив з того, що дослідженими матеріалами справи підтверджується факт обізнаності ОСОБА_1 із перебуванням цивільної справи на розгляді у Шевченківському районному суді м. Києва, куди за підсудністю було направлено справу ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 23 лютого 2017 року.
 
Та обставина, що позивачу було відомо про наявність оскаржуваної ним в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції також підтверджується отриманням ним копії ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 06 квітня 2018 року про залишення його позовної заяви без руху (а. с. 53а), направленням ним листа за вх. № 51371 від 31 травня 2018 року на виконання вимог цієї ухвали (а. с. 55) та подальшим оскарженням у жовтні 2018 року ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 08 червня 2018 року про повернення позовної заяви.
 
Виходячи з наведеного та за відсутності посилань позивача на виникнення обставин непереборної сили, що завадили йому вчасно, із дотриманням вставленого цивільним процесуальним законом строку, оскаржити в апеляційному порядку ухвалу місцевого суду про направлення за підсудністю цивільної справи до іншого суду, колегія суддів погоджується з висновком, викладеним в оскаржуваній ухвалі апеляційного суду, про відмову у відкритті апеляційного провадження та не вбачає підстав для її скасування.
 
Доводи касаційної скарги заявника стосовно залишення апеляційним судом поза увагою його покликань щодо неодноразових звернень до суду із вимогою надати йому копію ухвали Печерського районного суду м. Києва від 23 лютого 2017 року спростовуються змістом мотивувальної частини оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції, де вказано, що наявні у матеріалах справи заяви ОСОБА_1 про ознайомлення з матеріалами справи та заяви про видачу копії ухвали місцевого суду підтверджують те, що позивач знав про перебування вказаної цивільної справи на розгляді в суді першої інстанції.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
З огляду на вищевказане, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду апеляційної         інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги правильних висновків суду не спростовують.
 
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Ухвалу Київського апеляційного суду від 28 травня 2019 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий      Судді:	В. С. Висоцька      А. І. Грушицький      І. В. Литвиненко 	
 	    В. В. Сердюк     	
 	І. М. Фаловська