КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 Справа   № 368/1091/19                                                                                             Головуючий у суді першої інстанції: Кириченко В.І.
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/628/2020                                               Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ
 
            17 лютого  2020 року          Київський апеляційний суд в складі  колегії суддів судової палати в цивільних справах
 
                          Головуючого                      Волошиної В.М.
                          Суддів                                 Мостової Г.І., Слюсар Т.А. 
                          при секретарі                     Маличівській Н.В.
 
            Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою   ОСОБА_1 , заяву ОСОБА_2 про відмову в частині позовних вимог на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 08 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини. 
 
            Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної  скарги, колегія суддів, - 
 
в с т а н о в и л а :
 
           27 серпня 2019 року позивач ОСОБА_2 звернулась у суд з позовом до відповідача ОСОБА_1 та просила стягнути з  нього на її користь аліменти на  дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі  2000 грн щомісячно, починаючи з 27.08.2019 і до досягнення сином повноліття та аліменти на неї у твердій грошовій сумі  2000 грн  щомісячно, починаючи з 27.08.2019 і до досягнення сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 трьох років.
         Позовні вимоги мотивовані тим, що з 28.04.2018 вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі, від якого  мають малолітню дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
        Спільне життя з відповідачем не склалося, шлюбних стосунків не підтримують та разом не проживають.
         Син ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю, яка не працює та перебуває у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини та дружини не надає, чим не виконує батьківський обов`язок.
 
        Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 08 жовтня 2019 року  позов задоволено частково.
         Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на  неповнолітню дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі розміром 2000 грн., щомісячно, починаючи з 27.08.2019 і до досягнення сином повноліття.
         Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , аліменти на її утримання, у твердій грошовій сумі розміром 500 грн., щомісячно, починаючи з 27.08.2019 і до досягнення сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 трьох років.
         Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 480,25 грн судового збору.
         В частині позову про стягнення більшого розміру аліментів на дружину  відмовлено. 
 
         Не погодившись із рішенням суду відповідач   ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на  його незаконність та необгрутованість в частині задоволених позовних вимог та стягнення аліментів у розмірі 2000 грн на дитину та 500 грн та дружину, оскільки, на його думку, в цій частині рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Зокрема зазначав, що він не має матеріальної можливості сплачувати позивачу той розмір аліментів, який був визначений судом, оскільки він трудовлаштований і його офіційний дохід щомісячно становить приблизно 5000 грн, а при такому розмірі стягнення аліментів він залишиться без засобів до існування. Не враховано судом також те, що він сплачує аліменти на іншу дитину у розмірі ј частини доходу та має на утриманні 2-х батьків пенсійного  віку. Вважав, що суд ухвалюючи рішення повинен був стягнути з нього  аліменти на дитину у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а у стягненні аліментів на дружину відмовити. А тому, він просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з нього  аліменти на дитину у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а у стягненні аліментів на дружину відмовити. В суді апеляційної інстанції відповідач зазначив, що апеляційну скаргу він підтримує частково, оскільки вони з позивачем домовилися, що він на дитину буде сплачувати прожитковий мінімум у розмірі 1779 грн визначений законодавчо для дитини відповідного віку, а позивач не буде вимагати від нього аліменти на її утримання.
 
         Позивач у визначений ухвалою суду строк, не скористалася  процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу. А в суді апеляційної інстанції погодилася з пропозицією відповідача щодо розміру у 1779 грн аліментів на дитину та подала заяву про відмову від позову в частині стягнення аліментів на неї. 
   
         Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга  підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
 
         Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрутованість рішення суду першої інстанції в межа доводів та вимог апеляційної скарги.
         Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
  
         Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7,8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.
         
         Частинами 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
          
         Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
 
         Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи  з відповідача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на  неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі розміром 2000 грн., щомісячно, починаючи з 27.08.2019 і до досягнення сином повноліття та аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі розміром 500 грн., щомісячно, починаючи з 27.08.2019 і до досягнення сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 трьох років з посиланням на норми матеріального права суд першої інстанції вважав, що відповідач спроможний оплачувати аліменти у такому розмірі.
           
         Проте, з такими висновками суду погодитись   можна лише частково виходячи з наступного.
         У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:
1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
         Разом з тим, рішення суду не в повній мірі відповідає вимогам вищезазначеної норми, при його ухваленні суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.
 
         Судом встановлено, що 28.04.2018 між позивачем та відповідачем було укладено шлюб.
         Від спільного шлюбу мають малолітню дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
         Спільне життя з відповідачем не склалося, шлюбних  відносин сторони не підтримують та разом не проживають.
         Син ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю, яка не працює та перебуває у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років.
          Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини та дружини не надає, чим не виконує батьківський обов`язок.
 
         Пред`являючи позов до суду позивач зазначала, що з відповідачем вона не веде спільного господарства, разом не проживає, а малолітня дитина проживає та утримується нею. На момент пред`явлення позову до суду про стягнення аліментів на дитину згоди з відповідачем з приводу матеріального утримання не було досягнуто. А тому, вона звернулася до суду про стягнення аліментів.
  
         Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
         Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). 
 
         З матеріалів справи вбачається, що позовні вимоги  ОСОБА_2   зводились до того, що  позивач просила суд про стягнення з відповідача на її користь аліментів на неповнолітнього  сина у твердій грошовій сумі у розмірі  2000 грн щомісячно і до досягнення повноліття дитиною, оскільки утримує та виховує дитину вона одна та на своє утримання по  2000 грн, оскільки перебуває у декретній відпустці, до досягнення дитиною 3-х річного віку.
 
         Судом позовні вимоги були задоволені частково. Стягнуто з відповідача поточні аліменти у твердій грошовій сумі 2000 грн щомісячно та по 500 грн на позивача до досягнення дитиною 3-х річного віку, з розміром яких відповідач не погодився, подавши апеляційну скаргу, з доводами якої апеляційний суд погоджується частково дивлячись на таке.   
 
         Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
        Згідно ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
         Відповідно до частини першої статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
         Частиною другою статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
 
         Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6   років:    з 1 січня 2020 року - 1779 грн, яку і просили сторони в апеляційному суді стягнути з відповідача на користь позивача, як аліменти на малолітню дитину. Колегія суддів погоджується із запропонованим та  узгодженим сторонами розміром аліментів, оскільки така сума  відповідає вимогам закону. 
        Частини 1, 2 статті 184 СК України  виписана законодавцем таким чином, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше.
        Частиною 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
        Згідно з роз`ясненнями, які містяться в пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
 
        Суд першої інстанції, виходячи з положень ст. ст. 184, 180 СК України, дійшов до правильного висновку про наявність у відповідача обов`язку щодо сплати аліментів на утримання  малолітнього сина.
        Проте, при визначенні розміру аліментів, суд не врахував матеріальне становище відповідача (довідка про заробітну плату) приблизний розмір 5000 грн, виплату аліментів на іншу дитину у розмірі ј частини заробітку, 2-х батьків пенсіонерів та що він спроможний сплачувати аліменти на дитину у розмірі 2000 грн.
 
       З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині    стягнення аліментів на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 підлягає зміні в частині визначеного розміру аліментів, на підставі п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, яким слід стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на  неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі розміром 1779 грн  щомісячно, починаючи з 27.08.2019 і до досягнення сином повноліття. При цьому, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону (ч.1,2 ст. 184 СК України). 
 
       В частині стягнення судового збору рішення суду не підлягає скасуванню.
 
       Під час розгляду справи  у апеляційному суді,  17 лютого 2020 року позивач ОСОБА_2 подала заяву про відмову від позову в частині стягнення аліментів на її утримання та закриття провадження у справі в цій частині.
 
       Колегія суддів, заслухавши  думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи, вважає, що заява ОСОБА_2   підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
 
       Відповідно до ст. 373 ЦПК України в суді апеляційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу.
       Частиною 1 ст. 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.
       Згідно ч. 2 ст. 373 ЦПК України, якщо заява про відмову від позову відповідає вимогам статей 206 цього Кодексу, суд постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову, якою одночасно визнає нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.
 
       В суді апеляційної інстанції  позивачу  роз`яснені наслідки відмови від позову, що дана процесуальна дія є її правом, про що вона зазначила у своїй письмовій заяві.
       За таких обставин, колегія суддів приймає відмову  ОСОБА_2 від частини від позову.
 
       Керуючись ст. ст. 206, 367, 373, 374,376,382,384 ЦПК України, колегія суддів ,-  
   
п о с т а н о в и л а :
 
       Апеляційну  скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.      
 
       Рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 08 жовтня 2019 року змінити в частині стягнення аліментів на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
 
       Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на  неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі розміром 1779 грн  щомісячно, починаючи з 27.08.2019 і до досягнення сином повноліття.  Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону. 
                 
       Заяву ОСОБА_2 в частині відмови від позовних вимог про стягнення аліментів на її утримання задовольнити.
 
       Рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 08 жовтня 2019 року в частині стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у розмірі 500 грн щомісячно визнати нечинним  та в цій частині провадження у справі закрити. 
       В іншій частині рішення суду залишити без змін.
 
       Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду  протягом тридцяти днів з дня її проголошення. При оголошенні вступної та резолютивної частин судового рішення,  зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
       Повний текст судового рішення складено  20 лютого 2020 року.

                                     Головуючий:
 
                                     Судді: