Постанова
Іменем України
16 січня 2020 року
м. Київ
справа № 759/8201/16-ц
провадження № 61-6364св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Сердюка В. В.,
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідачі: фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , фізична особа-підприємець ОСОБА_3 , фізична особа-підприємець ОСОБА_4 ,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_6 , на заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2016 року в складі судді Борденюка В. В. та рішення Апеляційного суду міста Києва 
від 13 березня 2017 року в складі колегії суддів: Волошиної В. М., 
Кирилюк Г. М., Слюсар Т. А., та касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ткачук Олександр Вікторович, на постанову Апеляційного суду міста Києва від 16 січня 2018 року в складі колегії суддів: Пікуль А. А., Гаращенка Д. Р., Невідомої Т. О.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У червні 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2 ), фізичної особи підприємця ОСОБА_3 (далі - ФОП ОСОБА_3 ), фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (далі - ФОП ОСОБА_4 ) про визнання недійсними договорів підряду.
Позовна заява мотивована тим, що  ОСОБА_1 таОСОБА_5 належить гуртожиток на АДРЕСА_1 .
ОСОБА_1 таОСОБА_5 06 липня 2010 року видали довіреності на ім`я ОСОБА_7 , якою уповноважили останнього на укладення від їх імені лише договорів на участь в експлуатаційних витратах та утриманні житлового будинку, а також договорів щодо надання послуг зв`язку, телекомунікаційних послуг, послуг тепло-, водо-, електропостачання та водовідведення. Повноважень на укладання договорів будівельного підряду від імені довірителів повіреному надано не було.
Разом з тим, діючи на підставі вищевказаної довіреності, ОСОБА_7 від імені  ОСОБА_1 таОСОБА_5 уклав з ФОП ОСОБА_2 , 
ФОП ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_4 договори підряду.
Вказував, що оспорювані договори були укладені та підписані ОСОБА_7 
з перевищенням повноважень, тому на час вчинення цих правочинів сторонами не були додержані вимоги, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України.
На підставі викладеного  ОСОБА_1 просив: визнати недійсним договір підряду від 27 грудня 2010 року, укладений між ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_2 ; визнати недійсним договір підряду від 01 жовтня 2010 року, укладений між ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_3 ; визнати недійсним договір підряду від 30 червня 2011 року, укладений між ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_4 .
Короткий зміст судових рішень 
Заочним рішенням Святошинського районного суду міста Києва 
від 13 жовтня 2016 року позов задоволено.
Визнано недійсним з моменту укладення договір підряду від 27 грудня 
2010 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_2 .
Визнано недійсним з моменту укладення договір підряду від 01 жовтня 
2010 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_3 .
Визнано недійсним з моменту укладення договір підряду від 30 червня 
2011 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_4 
Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_4 сплачений позивачем судовий збір - по 183,73 грн з кожного.
Заочне рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що спірні договори підписані представником з перевищенням повноважень, наданих йому довіреностями, при цьому довірителем (позивачем) не вчинялись будь-які дії направлені на схвалення укладених договорів.
Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 13 березня 2017 року за апеляційною скаргою ФОП ОСОБА_2 заочне рішення суду першої інстанції скасовано в частині задоволених позовних вимог про визнання недійсним з моменту укладення договору підряду від 27 грудня 2010 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_2 та в частині стягнення судового збору у розмірі 183,73 грн, ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог.
Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що представник ОСОБА_7 , укладаючи 27 грудня 2010 року договір підряду з ФОП ОСОБА_2 , діяв у межах наданих йому повноважень. 
В довіреності не застережені обмеження повноважень представника на вчинення певної юридичної дії чи конкретного правочину.
Обсяг повноважень представника включає право на укладення договорів та не обмежується лише укладенням договорів на участь в експлуатаційних витратах та утриманні житлового будинку, а також договорів щодо надання послуг зв`язку, телекомунікаційних послуг, послуг тепло-, водо-, електропостачання та водовідведення.
Про прийняття робіт підрядника до виконання свідчать дії і самого позивача, як співвласника житлових приміщень гуртожитку, який з 29 жовтня 2010 року до 29 грудня 2012 року надав доступ до приміщень гуртожитку для проведення робіт, визначених умовами договору підряду, не мав зауважень до якості виконуваних робіт та претензій щодо здійснення йому перешкод у користуванні власністю.
Припинення дії довіреності від 06 липня 2010 року, виданої на ім`я ОСОБА_7 , на підставі поданої 22 жовтня 2012 року заяви ОСОБА_1 та надіслане на адресу ФОП ОСОБА_2 повідомлення від 23 липня 
2013 року від імені ОСОБА_5 про відмову від прийняття до виконання договору підряду від 27 грудня 2010 року не спростовують самого факту укладення договору підряду представником ОСОБА_7 в інтересах позивача. При цьому зазначені вище дії вчинені позивачем після виконання ФОП ОСОБА_2 підрядних робіт на об`єкті та порушення в судовому порядку справи про стягнення у солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_5 заборгованості за виконані підрядні роботи.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 вересня 2017 року рішення апеляційного суду залишено без змін.
Касаційний суд погодився з висновками апеляційного суду, а також зазначив, що відсутні правові підстави для визнання недійсним з моменту укладення договору підряду від 27 грудня 2010 року, укладеного між ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_2 , оскільки представник позивача             ОСОБА_7 , укладаючи 27 грудня 2010 року договір підряду з 
ФОП ОСОБА_2 , діяв у межах наданих йому повноважень, тому підстави для визнання цього договору недійсним відсутні.
Постановою Апеляційного суду міста Києва від 16 січня 2018 року за апеляційною скаргою ФОП ОСОБА_3 заочне рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 
до ФОП ОСОБА_3 про визнання недійсним договору підряду 
від 01 жовтня 2010 року, укладеного між ОСОБА_1 , 
ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_3 , скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні вказаних вимог. 
Рішення місцевого суду в частині стягнення з ФОП ОСОБА_3 сплаченого позивачем судового збору у розмірі 183,73 грн скасовано.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що ОСОБА_1 передбачав можливість проведення будівельних та ремонтних робіт 
у належному йому приміщенні та надав представнику право укладати відповідні договори.
У довіреності не застережені обмеження повноважень представника на вчинення юридичної дії чи конкретного правочину.
Перелік договорів, на укладення яких був уповноважений ОСОБА_7 , є значно ширшим і не обмежується лише укладенням договорів на участь в експлуатаційних витратах та утриманні житлового будинку, а також договорів про надання послуг зв`язку, телекомунікаційних послуг, послуг тепло-, водо-, електропостачання та водовідведення, а тому відсутні підстави вважати, що оспорюваний договір підряду від 01 жовтня 2010 року був укладений ОСОБА_7 з перевищенням повноважень, наданих йому у довіреності.
Правові підстави для визнання оспорюваного договору недійсним, як правочину, вчиненого представником з перевищенням повноважень, відсутні.
 
Короткий зміст вимог касаційних скарг
У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_5 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_6 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2016 року та рішення Апеляційного суду міста Києва від 13 березня 2017 року, справу направити на новий розгляд до місцевого суду.
У касаційній скарзі, поданій у січні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ткачук О. В., посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати постанову Апеляційного суду міста Києва від 16 січня 2018 року та залишити в силі заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2016 року.
Доводи осіб, які подали касаційні скарги
Касаційна скарга ОСОБА_5 , в інтересах якої діє представник 
ОСОБА_6 мотивована тим, що вона не приймала участі у розгляді справи, оскаржуваними судовими рішеннями вирішено питання про її права та інтереси, при цьому без встановлення всіх необхідних обставин і неправильному застосуванні норм матеріального права.
ОСОБА_7 був уповноваженим на укладання від імені  ОСОБА_1 таОСОБА_5 лише договорів на участь в експлуатаційних витратах та утриманні житлового будинку, а також договорів щодо надання послуг зв`язку, телекомунікаційних послуг, послуг тепло-, водо-, електропостачання та водовідведення. Повноважень на укладання договорів будівельного підряду ОСОБА_7 зі сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_5 надано не було, тим більше вказаними довіреностями ОСОБА_7 не наділявся правом визнавати борги перед будь-якими особами за будь-які дії чи роботи. 
При цьому, договори підряду, а також всі акти приймання виконаних будівельних робіт були підписані від імені ОСОБА_1 , 
ОСОБА_5 представником ОСОБА_7 на підставі довіреностей 
від 06 липня 2010 року. Позивачем та ОСОБА_5 не вчинялися будь-які дії, направленні на схвалення укладених представником ОСОБА_7 правочинів та вчинення інших юридично-значущих дій, здійснених з перевищенням повноважень, наданих йому на підставі виданої довіреності.
Касаційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат 
Ткачук О. В., мотивована тим, що договір підряду від 01 жовтня 2010 року, а також всі акти приймання виконаних будівельних робіт були підписані від імені ОСОБА_1 та ОСОБА_5 представником ОСОБА_7 , який не мав повноважень на вчинення таких дій.
Зі змісту довіреностей вбачається, що ОСОБА_7 був уповноваженим на укладання від імені відповідачів лише договорів на участь в експлуатаційних витратах та утриманні житлового будинку, а також договорів щодо надання послуг зв`язку, телекомунікаційних послуг, послуг тепло-, водо-, електропостачання та водовідведення. Повноважень на укладання договорів будівельного підряду ОСОБА_7 зі сторони ОСОБА_1 , ОСОБА_5 надано не було.
Позивачем не вчинялися будь-які дії направленні на схвалення укладених представником ОСОБА_7 правочинів та вчинення інших юридично- значущих дій, здійснених з перевищенням повноважень, наданих йому на підставі виданої довіреності.
Крім того, видані ОСОБА_1 , ОСОБА_5 на ім`я ОСОБА_7 довіреності були відкликані через приватного нотаріуса, а у липні 2013 року на адресу відповідачів було направлене повідомлення, в якому зазначено, що договори підряду укладені з перевищенням повноважень представника та без подальшого схвалення таких дій довірителем.
З приводу неправомірних дій представника ОСОБА_7 позивач та 
ОСОБА_5 звернулися до правоохоронних органів і за вказаним фактом порушено кримінальне провадження.
Доводи інших учасників справи
У січні 2018 року ФОП ОСОБА_2 подав до суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_5 , зазначивши, що у довіреності, виданій ОСОБА_7 06 липня 2010 року, останній уповноважений ОСОБА_5 та ОСОБА_1 представляти інтереси довірителя перед усіма фізичними та юридичними особами як власників житлових приміщень гуртожитку на АДРЕСА_1 та вчиняти юридично значимі дії, пов`язані з вищезазначеним майном. 
Ремонтні роботи вищевказаного гуртожитку проводилися майже два роки, тому ОСОБА_5 та ОСОБА_1 не могли не знати про проведення таких робіт, проте вони не бажають розраховуватися за проведені роботи, тому до суду був поданий цей позов.
ОСОБА_5 , перебуваючи у змові з ОСОБА_1 , всупереч ЦПК України свідомо та умисно зловживає процесуальними правами, з метою перешкоджання вирішення спору та уникнення виконання своїх зобов`язань по оплаті боргів. 
Інші учасники справи не скористалися своїми правами на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційних скарг, відзиву на касаційні скарги до касаційного суду не направили.
Рух справи у суді касаційної інстанції
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних 
і кримінальних справ від 20 листопада 2017 року та ухвалою Верховного Суду від 10 квітня 2018 року відкрито касаційне провадження за касаційними скаргами ОСОБА_5 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_6 ,  та ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ткачук О. В., відповідно, 
і витребувано цивільну справу.
29 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що гуртожиток на АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 07 листопада 2006 року між ними та Відкритим акціонерним товариством «Трест «Київміськбуд-2».
ОСОБА_5 та ОСОБА_1 06 липня 2010 року видали довіреності на ім`я ОСОБА_7 , посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовським В. С.
За змістом цих довіреностей ОСОБА_1 та ОСОБА_5 уповноважили ОСОБА_7 представляти їхні інтереси як власників (співвласників) житлових приміщень гуртожитку на АДРЕСА_1 перед усіма фізичними і юридичними особами, вчиняти такі юридично значимі дії, пов`язані з цим майном.
Так, ОСОБА_7 був уповноважений представляти інтереси ОСОБА_1 та ОСОБА_5  як власників (співвласників) житлових приміщень гуртожитку на АДРЕСА_1  перед усіма фізичними і юридичними особами, вчиняти такі юридично значимі дії, пов`язані з цим майном, як: представляти інтереси у відповідних організаціях, установах, органах та на підприємствах, зокрема проектних та будівельних організаціях, органах архітектури, пожежної охорони, в органах внутрішніх справ, прокуратури, дізнання та досудового слідства тощо; у відповідних житлово-експлуатаційних конторах з правом укладання договору про участь в експлуатаційних витратах та утриманні житлового будинку, в управлінні державної пожежної охорони, в Комунальному підприємстві «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна», санепідемстанціях м. Києва, органах місцевого самоврядування, управлінні газового господарства ВАТ «Кївгаз», АЕК «Київенерго», ВАТ АК «Київводоканал», ВАТ «Укртелеком», в судових та інших установах, організаціях, підприємствах у відповідності з діючим законодавства.
На виконання зазначених повноважень ОСОБА_7 надано право: подавати та отримувати від імені ОСОБА_1 та ОСОБА_5 заяви, довідки та документи, розписуватися за останніх, якщо в тому буде потреба, замовляти надання послуг зв`язку, телекомунікаційних послуг, послуг 
тепло-, водо-, електропостачання та водовідведення, укладати відповідні договори, у тому числі договори надання послуг з водопостачання та водовідведення, сплачувати необхідні платежі, замовляти та отримувати документи, в тому числі довідку-характеристику, подавати на реєстрацію та отримувати зареєстроване свідоцтво про право власності, зареєструвати свідоцтво у встановленому законом порядку у відповідному підприємстві, а також подавати та одержувати проектну документацію, отримувати технічний паспорт, реєстраційне посвідчення у відповідних органах, вирішувати питання щодо одержання рішень, дозволів, довідок, проектної та іншої документації та інших документів.
ОСОБА_7 також надано право вести справи ОСОБА_1 та 
ОСОБА_5 , що стосуються їх як власників зазначеного вище майна, в судах з усіма правами, наданими законом позивачу, відповідачу, третій особі тощо.
Суди також встановили, що за змістом вищевказаних довіреностей 
від 06 липня 2010 року    ОСОБА_7 уповноважений представляти інтереси ОСОБА_1 та ОСОБА_5 як власників (співвласників) житлових приміщень гуртожитку на АДРЕСА_1 перед усіма фізичними і юридичними особами та вчиняти юридично значимі дії, пов`язані з цим майном, зокрема і в будівельних організаціях.
У довіреностях не застережені обмеження повноважень представника на вчинення певної юридичної дії чи конкретного правочину.
На підставі зазначених вище довіреностей ОСОБА_7 уклав 
з ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 договори підряду (від 27 грудня 2010 року, від 01 жовтня 2010 року та від 30 червня 
2011 року, відповідно) на виконання комплексу робіт з реконструкції та ремонту житлових приміщень гуртожитку, розташованих на АДРЕСА_1 .
На підтвердження факту виконання будівельних робіт складені акти приймання робіт: від 31 березня 2011 року № 4, від 31 березня 2011 року № 5, від 29 квітня 2011 року № 6, від 31 травня 2011 року № 7, від 30 грудня 
2011 року № 12, від 29 лютого 2012 року № 15, від 30 квітня 2012 № 17, 
від 31 серпня 2012 року № 23; від 29 жовтня 2010 року № 1, від 31 січня 
2011 року № 2, від 28 лютого 2011 року № 3, від 31 травня 2012 року № 18, 
від 31 травня 2012 року № 19, від 31 травня 2012 року № 20, від 31 травня 2012 року № 21, від 29 грудня 2012 року № 24, від 29 грудня 2012 року № 25; від 30 вересня 2011 року № 8, від 30 вересня 2011 року № 9, від 30 грудня 
2011 року № 10, від 30 грудня 2011 року № 11, від 29 лютого 2012 року № 13, від 29 лютого 2012 року № 14, від 30 березня 2012 року № 16, від 31 серпня 2012 року № 22, які також підписані представником ОСОБА_7 .
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційні скарги підлягають залишенню без задоволення.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження 
у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог 
і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення та постанова апеляційного суду відповідають.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з положеннями частини другої та третьої статті 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, а волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Частиною першою статті 237 ЦК України передбачено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Згідно з частиною третьої цієї ж статті представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.
Відповідно до частин першої, третьої 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач вказував, що спірні правочини вчинені ОСОБА_7 з перевищенням повноважень.
Відповідно до частини першої статті 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.
Спірний договір може бути визнаний недійсним із зазначених підстав у тому разі, якщо буде встановлено, що самі треті особи та представник позивача діяли недобросовісно і нерозумно. 
Згідно з частиною першою статті 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.
Для визнання правочину недійсним на підставі статті 232 необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю.
Для задоволення позовних вимог за статтею 232 ЦК України необхідно на підставі певних доказів встановити, що представник за правочином вступив у зловмисну домовленість із другою стороною і діє при цьому у власних інтересах або в інтересах інших осіб, а не в інтересах особи, яку представляє.
Критерій «зловмисності» не залежить від того, чи був направлений умисел повіреного на власне збагачення чи заподіяння шкоди довірителю, важливим є фактор того, що умови договору, укладеного повіреним, суперечать волі довірителя взагалі, тобто підставою для визнання правочину недійсним є розходження волі довірителя та волевиявленням повіреного при укладенні договору, а наслідки, що настали, є такими, що є неприйнятними для довірителя.
Разом з тим, суди встановили, що  ОСОБА_1 та ОСОБА_5 уповноважили ОСОБА_7 представляти їхні інтереси як власників (співвласників) житлових приміщень гуртожитку на АДРЕСА_1 перед усіма фізичними і юридичними особами, вчиняти такі юридично значимі дії, пов`язані з цим майном.
У довіреностях не застережені обмеження повноважень представника на вчинення певної юридичної дії чи конкретного правочину.
На підставі викладеного апеляційний суд дійшов правильного висновку, що  ОСОБА_1 передбачав можливість проведення будівельних та ремонтних робіт у належному йому приміщенні та надав представнику право укладати відповідні договори. Перелік договорів, на укладення яких був уповноважений ОСОБА_7 , є значно ширшим і не обмежується лише укладенням договорів на участь в експлуатаційних витратах та утриманні житлового будинку, а також договорів про надання послуг зв`язку, телекомунікаційних послуг, послуг тепло-, водо-, електропостачання та водовідведення, а тому відсутні підстави вважати, що оспорювані договори підряду від 01 жовтня 2010 року та від 27 грудня 2010 року були укладені ОСОБА_7 з перевищенням повноважень, наданих йому у довіреності.
Правові підстави для визнання вищевказаних договорів недійсним, як правочинів, вчинених представником з перевищенням повноважень, відсутні.
Разом тим, позивач як співвласник гуртожитку надав доступ до приміщень для проведення робіт, визначених умовами договорів підряду, не мав зауважень до якості виконуваних робіт та претензій щодо здійснення йому перешкод у користуванні власністю.
Доводи касаційних скарг, що спірні правочини були вчинені з перевищенням повноважень представника, не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи спростовані встановленими судами обставинами та змістом довіреностей. 
Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги ОСОБА_5 , що суди безпідставно розглянули справу без її участі, оскільки суди розглянули справу в межах заявлених  ОСОБА_1 вимог і на підставі доказів сторін. При цьому ОСОБА_5 не позбавлена була права звернутися до суду із самостійним позовом. ОСОБА_5 вказаним правом скористалася у червні 2016 року та ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 15 листопада 2016 року у справі № 759/8203/16-ц її позовну заяву залишено без розгляду відповідно до пункту 5 частини першої 
статті 207 ЦПК України (в редакції, чинній на час постановлення вказаної ухвали).
Безпідставними є доводи касаційних скарг, що звернення до правоохоронних органів з приводу неправомірних дій представника ОСОБА_7  і порушення за вказаним фактом кримінального провадження доводить заявлені у цій справі позовні вимоги, оскільки порушення кримінальної справи не може бути підставою для визнання оспорюваних правочинів недійсними, а доказів вирішення вказаної справи по суті сторони не надали.
Інші наведені у касаційних скаргах доводи зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції стосовно установлення обставин справи, зводяться до переоцінки доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції. 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційні скарги без задоволення, а рішення та постанову апеляційного 
суду - без змін, оскільки доводи касаційних скарг висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.
Разом з тим, заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва 
від 13 жовтня 2016 року в частині вирішення позовних вимог до 
ФОП ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів підряду, яке оскаржує ОСОБА_5 , вже скасоване рішенням Апеляційного суду міста Києва від 13 березня 2017 року, тому не переглядається судом касаційної інстанції.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_5 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_6 , на рішення Апеляційного суду міста Києва від 13 березня 2017 року залишити без задоволення.
Рішення Апеляційного суду міста Києва від 13 березня 2017 року залишити без змін.
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ткачук Олександр Вікторович, на постанову Апеляційного суду міста Києва від 16 січня 2018 року залишити без задоволення.
Постанову Апеляційного суду міста Києва від 16 січня 2018 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                    І. М. Фаловська
А. І. Грушицький
В. В. Сердюк