УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №279/2993/19 Головуючий у 1-й інст. Волкова Н. Я. 
Категорія 64 Доповідач Трояновська  Г. С. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Трояновської Г.С.
суддів: Павицької Т.М., Миніч Т.І.
з участю секретаря судового засідання Ковальської Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 279/2993/19 за позовом Акціонерного товариства "Альфа-Банк", яке є правонаступником Акціонерного Товариства "Укрсоцбанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи ОСОБА_4 Служба у справах дітей виконавчого комітету Коростенської міської ради, про виселення та зняття з реєстраційного обліку
за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства «Альфа-Банк» - Михніцького Геннадія Юльяновича на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 20 грудня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Волкової Н.Я. у м. Коростені,

в с т а н о в и в:

У червні 2019 року АТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду із позовом, в якому просило виселити відповідачів в примусовому порядку із квартири АДРЕСА_1 та зняти їх з реєстраційного обліку. 
В обґрунтування позовних вимог зазначило, що згідно ст.37 Закону України «Про іпотеку» за Банком було оформлено право власності на згадану квартиру, яка належала ОСОБА_4 (третя особа). Підставою для реєстрації права власності є застереження в п.п.4.5.3 Договору іпотеки від 21.06.2007 року, яким передбачено передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. На час подання позову АТ «Укрсоцбанк» являлось власником квартири. В квартирі зареєстровані відповідачі, до яких позивач звернувся з вимогою про звільнення квартири, однак члени сім`ї колишнього власника продовжують користуватись квартирою та відмовляються добровільно виселятись. Подальше проживання відповідачів в квартирі та відмова добровільно звільнити приміщення перешкоджає власникові користуватись та розпоряджатись його майном.
Ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 11 листопада 2019 року АТ «Альфа-Банк» було залучено як правонаступника АТ «Укрсоцбанк».

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 20 грудня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.
У поданій апеляційній скарзі представник АТ «Альфа-Банк», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що відповідно до положень ст.37 ЗУ «Про іпотеку» позивач набув право власності на спірну квартиру, в якій продовжують проживати відповідачі як члени сім`ї колишнього власника. Оскільки позивач є власником квартири, він, реалізуючи свої права власника, має право вимагати виселення всіх там проживаючих осіб, оскільки вони перешкоджають здійсненню таких прав.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Представник АТ «Альфа-Банк» Михніцький Г.Ю. подав до апеляційного суду заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю у інших судових справах та надав докази на підтвердження цих обставин.
Відповідач ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_4 також подали до апеляційного суду заяви про відкладення розгляду справи, посилаючись на те, що вони беруть участь у розгляді кримінальної справи , де вони є потерпілими за фактом вбивства їх сина. Справа розглядається Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області.
Причини відкладення розгляду справи, зазначені у заявах сторін, є поважними.
Водночас, докази, що містяться в матеріалах справи, письмові пояснення сторін дають підстави для розгляду справи у їх відсутність, а тому колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні клопотань сторін про відкладення розгляду справи. 
Інші учасники процесу повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, що не є перешкодою для розгляду справи у їх відсутність (ч.2 ст. 372 ЦПК України).
Розглянувши справу в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з безпідставності позовних вимог, з посиланням на норму ч. 2 ст. 109 ЖК України дійшов висновку про неможливість виселення відповідача без надання іншого жилого приміщення.
Колегія суддів погоджується з таким висновком.
У справі встановлено, що 04.08.2008 року між ОСОБА_4 та АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» було укладено кредитний договір №283/1-279, виконання зобов`язання за яким було забезпечено договором іпотеки б/н від 04.08.2008 року.
За вказаним договором предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 , в якій зареєстровані та проживають відповідачі як члени сім`ї ОСОБА_4 .
Спірна квартира ОСОБА_4 була придбана згідно договору купівлі-продажу від 11.02.2005 року (р.№ 808), що підтверджується довідкою Коростенського МБТІ №318 від 15.11.2019 року (а.с. 186 Том № 1).
Згідно позовних вимог, відповідачі продовжують проживати в квартирі, вимогу про добровільне виселення з неї не виконують.
13 жовтня 2016 року державним реєстратором Годзь Є.І. на звернення АТ «Укрсоцбанк» у порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки за банком зареєстровано право власності на вказане вище нерухоме майно (а.с. 7 Том № 1).
За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.
Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 Закону України «Про іпотеку».
Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.
Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку».
Згідно з частиною третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
У справі, що розглядається, банк як новий власник, який набув право власності на предмет іпотеки у позасудовому порядку, не може користуватися своєю власністю, оскільки члени сім`ї попереднього власника, який втратив право власності на житло, відмовляються виселятися з нього.
Відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.
Таким чином, частина друга статті 109 ЖК Української РСР установлює загальне правило про неможливість виселення осіб без надання їм іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення осіб без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.
Відповідно до частин першої та другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» Звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.
Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону України «Про іпотеку», так і норма статті 109 ЖК УРСР.
Аналогічний правовий висновок викладено і у постанові Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1731цс16.
Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.
Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 295/4514/16-ц (провадження № 29115сво18) зазначила, що тлумачення частини другої статті 109 ЖК Української РСР з урахуванням змісту статті 379, глави 26 ЦК України свідчить, що виселення без надання іншого житлового приміщення відбувається у тому разі, якщо саме це житлове приміщення було придбане за кредитні кошти. У разі якщо за кредитні кошти було набуто інший об`єкт цивільних прав (частку в праві спільної часткової власності), а не житлове приміщення, що передано в іпотеку, то виселення без одночасного надання іншого постійного жилого приміщення не допускається.
Звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом (частина перша статті 40 Закону України «Про іпотеку»).
У частині другій статті 40 Закону України «Про іпотеку» й у частині третій статті 109 ЖК Українсько РСР встановлений порядок дій іпотекодержателя з метою виселення мешканців з їх житла, що є предметом іпотеки, у разі прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі відповідного договору. Так, після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.
У разі якщо сторони договору іпотеки передбачили у ньому іпотечне застереження про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі цього договору або уклали окремий договір про задоволення вимог іпотекодержателя, виселення мешканців з відповідного об`єкта має відбуватися з дотриманням передбаченої у частині другій статті 40 Закону України «Про іпотеку» та у частині третій статті 109 Житлового кодексу УРСР процедури. Її недотримання є підставою для відмови у позові про виселення мешканців з житла, що є предметом іпотеки і на яке звертається стягнення.
Отже, при виселенні в судовому порядку з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення.
Такі ж висновки викладені у Постанові Верховного Суду від 06 лютого 2020 року у справі № 713/1547/17 (провадження № 61-1041св18).
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, оскільки воно ухвалено із дотриманням норм як процесуального, так і матеріального права.
З огляду на наведене апеляційна скарга залишаються без задоволення, оскільки вона не спростовує висновків суду першої інстанції з наведених підстав.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390, 391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Альфа-Банк» - Михніцького Геннадія Юльяновича залишити без задоволення.
Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 20 грудня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 27.02.2020.

Головуючий                         Судді