ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2020 року	Львів	Справа № 1.380.2019.005634 пров. № А/857/760/20	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                              Онишкевича Т.В., 
суддів                                                                                 Обрізка І.М., Сеника Р.П.,                     розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на ухвалу судді Львівського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2019 року про повернення його заяви про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія-Новий Розділ»,
суддя(і) у І інстанції                                                                      Брильовський Р.М., 
час ухвалення рішення                                                            не зазначено,
місце ухвалення рішення                                                            м. Львів, 
дата складення повного тексту рішення                                         31 жовтня 2019 року,

ВСТАНОВИВ :

30 жовтня 2019 року Головне управління ДПС у Львівській області звернулося до суду із заявою про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія-Новий Розділ».
Ухвалою судді Львівського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2019 року заяву Головного управління ДПС у Львівській області було залишено без руху для усунення її недоліків з мотивів несплати судового збору.
Ухвалою цього ж судді від 31 жовтня 2019 року заяву Головного управління ДПС у Львівській області було повернуто заявнику у зв`язку з невиконання ухвали судді від 30 жовтня 2019 року.
У апеляційній скарзі Головне управління ДПС у Львівській області просило ухвалу судді від 31 жовтня 2019 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення норм процесуального права та невідповідність висновків судді фактичним обставинам справи. На обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник, посилаючись на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду у справі № 826/4553/17 (К/9901/38123/18), та зазначає, що подання органу Державної податкової служби, передбачене статтею 283 Кодексу адміністративного судочинства України, не є об`єктом справляння судового збору.
Відповідно до частини 2 статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження. 
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення суддею першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з таких мотивів.
Спір у цій справі відноситься до категорії термінових адміністративних справ, розгляд яких здійснюється у порядку, передбаченому § 2 «Розгляд окремих категорій термінових адміністративних справ» Кодексу адміністративного судочинства України.
Частина 1 статті 269 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).
Так, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 283 Кодексу адміністративного судочинства України провадження у справах за зверненням органів доходів і зборів при здійсненні ними визначених законом повноважень здійснюється на підставі заяви таких органів щодо підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків.
З аналізу вищевикладеного вбачається, що подана до суду органом доходів і зборів заява про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків є особливою формою позовної заяви.
Частина 3 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України  однією з вимог до позовної заяви визначає надання документу про сплату судового збору.
Відповідно до частини 2 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України  розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Закон України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VІ (далі – Закон № 3674-VІ)  визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору (преамбула вказаного Закону).
Згідно з частиною 1 статті 1 Закону № 3674-VІ судовий збір – збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.
Відповідно до частини 1 статті 3 Закону № 3674-VІ судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.
Таким чином, сплата судового збору здійснюється за подання до суду як позовної заяви, так і іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.
Серед визначених у частині 2 статті 3 Закону № 3674-VІ заяв (в тому числі і позовних) та скарг, за подання яких судовий збір не справляється, відсутня заява органу доходів і зборів про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна.
Крім того, органи доходів і зборів не належать до суб`єктів, визначених у статті 5 Закону № 3674-VІ, звільнених від сплати судового збору.
Таким чином, на думку апеляційного суду, системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що умовою реалізації права органу доходів і зборів на подання до суду заяви про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків у порядку, встановленому статтею 283 Кодексу адміністративного судочинства України, є долучення до такої заяви документу про сплату судового збору.
Відповідно до частини 1 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Згідно з частиною 10 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України заяви, скарги, клопотання, визначені цим Кодексом, за подання яких передбачено сплату судового збору, залишаються судом без руху також у випадку, якщо на момент відкриття провадження за відповідною заявою, скаргою, клопотанням суд виявить, що відповідна сума судового збору не зарахована до спеціального фонду Державного бюджету України. Правила цієї частини не застосовуються до заяв про забезпечення доказів або позову.
Враховуючи викладене, на переконання суду апеляційної інстанції, суддя першої інстанції, встановивши, що Головне управління ДПС у Львівській області звернулося із заявою про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія-Новий Розділ» без долучення документу про сплату судового збору, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність залишення заяви без руху із встановленням способу та строку усунення таких недоліків.
В ухвалі судді першої інстанції про залишення заяви без руху містяться посилання на всі положення Закону України «Про судовий збір», виходячи з яких обчислено суму судового збору, що підлягає сплаті при поданні заяви в цій справі. Правильність розрахунку судового збору контролюючим органом у апеляційній скарзі не заперечується.
Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Таким чином, невиконання вимог ухвали про залишення заяви без руху у визначений такою ухвалою строк є безумовною підставою для постановлення суддею ухвали про повернення такої заяви.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає висновки судді першої інстанції щодо необхідності повернення заяви у зв`язку з неусуненням недоліків у встановленій ухвалою про залишення її без руху строк такими, що відповідають правильному застосуванню положень пункту 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.
Крім того, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими посилання контролюючого органу на невідповідність висновків судді першої інстанції щодо необхідності сплати судового збору за подання органом доходів і зборів заяви у категорії термінових адміністративних справ правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 11 грудня 2018 року у справі 826/4553/17 (К/9901/38123/18), оскільки спірні правовідносини у справі, за насідками розгляду якої ухвалене зазначене судове рішення, виникли за іншого нормативно-правового регулювання.
Таким чином, наведені заявником доводи апеляційної скарги не спростовують правильності застосування суддею першої інстанції норм процесуального закону.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суддя першої інстанції, вирішуючи дане процесуальне питання, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. 
Керуючись статтями 241, 243, 308, 312, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а ухвалу судді Львівського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2019 року у справі № 1.380.2019.005634 – без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	І. М. Обрізко 	
 	 	Р. П. Сеник