Постанова
Іменем України
 
22 січня 2020 року
м. Київ
 
справа № 201/13251/17
провадження № 61-26161св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Кузнєцова В. О., 
суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Тітова М. Ю.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіна Ліана Леонідівна, Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на           рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 07 грудня 2017 року у складі судді Ткаченко Н. В. та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2018 року у складі колегії суддів: Варенко О. П.,               Городничої В. С., Лаченкової О. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог, заперечень на позов і судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.
 
У вересні 2017 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіної Л. Л., Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про скасування рішень приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень і вчинення певних дій, посилаючись на те, що 12 жовтня 2007 року між ним та Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк»), яке змінило назву на ПАТ КБ «ПриватБанк», було укладено кредитний договір № DNHLGB00000791. З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 12 жовтня 2007 року між ним та             ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір іпотеки, за умовами якого він передав в іпотеку банку нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_3 ). На підставі зазначеного договору іпотеки 14 листопада 2016 року, 15 листопада 2016 року та               21 листопада 2016 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіною Л. Л. здійснено реєстрацію права власності на предмет іпотеки за ПАТ КБ «ПриватБанк». Однак постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 03 червня 2016 року було накладено арешт на все його нерухоме майно, в тому числі на зазначену квартиру і паркувальні місця, тому нотаріус не мав законних підстав для перереєстрації права власності за банком. Крім того, вищевказаний договір іпотеки було посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Небосенко О. А., тому саме цей нотаріус повинен був здійснювати перереєстрацію права власності за іпотечним договором. ПАТ КБ «ПриватБанк» не направляв йому як іпотекодавцю попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки, а приватний нотаріус Вдовіна Л. Л. не перевірила зазначених обставин, внаслідок чого прийняла незаконні рішення про реєстрацію права власності за іпотекодержателем. Враховуючи викладене,  ОСОБА_1 просив скасувати рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округуВдовіної Л. Л. від 17 листопада             2016 року, індексний номер 32408948, від 17 листопада 2016 року, індексний номер 324097772, від 21 листопада 2016 року, індексний номер 32536997, та зареєструвати за ним право власності на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_3 .
 
В запереченні на позовну заяву приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіна Л. Л. зазначила, що реєстрація права власності за ПАТ КБ «ПриватБанк» була проведена на підставі поданих банком документів, передбачених пунктом 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України                від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок № 1127), з дотриманням частини першої статті 38 Закону України «Про іпотеку» та відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
 
Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 07 грудня                2017 року позов задоволено. Скасовано рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіної Л. Л. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно:
-    паркувальне місце поз.155 загальною площею 16,9 кв. м, яке знаходиться в будинку АДРЕСА_5 ), дата державної реєстрації 14 листопада 2016 року, номер запису про право власності 17481846, індексний номер 32408948, від 17 листопада 2016 року;
-    квартиру АДРЕСА_6 ), дата державної реєстрації 15 листопада 2016 року, номер запису про право власності 17482786, індексний номер 32409772, від 17 листопада             2016 року;
-    паркувальне місце поз.156 загальною площею 16,8 кв. м, яке знаходиться в будинку АДРЕСА_5 ), дата державної реєстрації 21 листопада 2016 року, номер запису про право власності 17617031, індексний номер 32536997, від 24 листопада 2016 року.
Зареєстровано за ОСОБА_1 право власності на нерухоме майно:
-    квартиру АДРЕСА_6 ), та складається з 1-житлової, 2 туалету, 3-житлової, 4-туалету, І-тераси, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1087231212101;
-    паркувальне місце поз.155 загальною площею 16,9 кв.м, яке знаходиться в будинку АДРЕСА_7 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1087170512101;
-    паркувальне місце поз.156 загальною площею 16,8 кв.м, яке знаходиться в будинку АДРЕСА_7 ), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1094691312101.
Стягнуто з приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіної Л. Л. на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 640 грн. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 640 грн.
 
Рішення місцевого суду мотивовано тим, що на момент прийняття приватним нотаріусом рішення про державну реєстрацію права власності існувала визначена законом обставина, яка унеможливлювала прийняття рішення про проведення реєстраційних дій, а не відмову в їх проведенні. Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області                 від 03 червня 2016 року в межах виконавчого провадження № 51316979 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором було накладено арешт на все майно боржника та оголошено заборону його відчуження. На підставі зазначеної постанови 10 червня 2016 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було здійснено державну реєстрацію обтяження на все нерухоме майно ОСОБА_1 , номер запису про обтяження 14908607 (спеціальний розділ), однак приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округуВдовіна Л. Л.під час вчинення реєстраційних дій щодо реєстрації права власності за ПАТ КБ «ПриватБанк» не перевірила інформації щодо наявності обтяжень на нерухоме майно позивача у спеціальних розділах Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.                            В матеріалах реєстраційних справ містяться копії накладних Товариства з обмеженою відповідальністю «Служби експрес-доставки «Меркурій» (далі - ТОВ «СЕД «Меркурій») про отримання позивачем письмових повідомлень ПАТ КБ «ПриватБанк», однак підписи в цих накладних не відповідають підписам ОСОБА_1 в інших документах. За таких обставин позивач не був повідомлений про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом переходу до іпотекодержателя права власності, що згідно з пунктом 61 Порядку № 1127 виключало можливість здійснення приватним нотаріусом державної реєстрації права власності на нерухоме майно на підставі договору іпотеки. Крім того, іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності, однак матеріали реєстраційних справ не містять відомостей про оціночну вартість нерухомого майна.
 
Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення, рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 07 грудня 2017 року залишено без змін.
 
Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки місцевого суду по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги ПАТ КБ «Приватбанк» про те, що судом першої інстанції помилково не прийнято до уваги доказів повідомлення позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки, апеляційним судом відхилено, оскільки в накладній ТОВ «СЕД «Меркурій» № 0007557 відсутні дані щодо прізвища, імені та по-батькові отримувача, підпис кур`єра та відмітка установи-відправника, що не відповідає Правилам надання кур`єрських послуг та свідчить про неналежність наданого доказу. Судом взято до уваги відзив позивача на апеляційну скаргу, до якого додано повідомлення ТОВ «СЕД «Меркурій» про те, що відправлення № 0007557, на яке посилається відповідач, ніколи не проходило через кур`єрську службу і не доставлялося. Посилання ПАТ КБ «ПриватБанк» на те, що для вчинення виконавчого напису нотаріуса щодо звернення стягнення на предмет іпотеки звіт про оцінку майна не потрібен, є безпідставним, оскільки процедура набуття іпотекодержателем у власність предмета іпотеки передбачає визначення його вартості згідно з вимогами статей 37, 38 Закону України «Про іпотеку».
 
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи.
 
У квітні 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 07 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2018 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.
 
Касаційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» мотивована тим, що суди помилково не взяли до уваги накладні ТОВ «СЕД «Меркурій», які свідчить про своєчасне отримання позивачем повідомлень банку про позасудове звернення стягнення на предмет іпотеки. Висновки суду першої інстанції, з якими погодився апеляційний суд, про те, що підписи у вказаних накладних служби доставки не ідентичні підписам ОСОБА_1 в інших документах, є безпідставними, оскільки стверджувати про виконання або невиконання підпису певною особою можливо лише в разі проведення почеркознавчої експертизи, яка в цій справі не призначалася та не проводилася. При цьому надане позивачем до апеляційного суду повідомлення ТОВ «СЕД «Меркурій» від 06 лютого 2018 року № 25/02 про те, що відправлення під номерами «№ 0007557» або «0007557», «№ 0007573» або «0007573» ніколи не проходили через кур`єрську службу і не доставлялися, не може бути належним та допустимим доказом, так як воно суперечить іншим доказам у справі і не подавалося позивачем до суду першої інстанції. Під час реєстрації права власності на нерухоме майно за ПАТ КБ «ПриватБанк» нотаріус керувалася інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна, яка не містила будь-яких заборон чи обмежень у здійсненні такої реєстрації. Тому дії нотаріуса були законними і підстави для задоволення позову відсутні.
 
У червні 2018 року представник  ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, зазначивши про їх законність і обґрунтованість та безпідставність доводів скарги. 
 
Рух справи в суді касаційної інстанції.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду                            від 07 червня 2018 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали з Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська.
 
25 червня 2018 року справа № 201/13251/17 надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 грудня 2019 року справу призначено до судового розгляду.
 
Позиція Верховного Суду.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України             (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).
 
Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
 
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
 
Договір є обов`язковим до виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
 
Судами встановлено, що 12 жовтня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», яке змінило назву на ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір                  № DNHLGB00000791, за умовами якого позичальник отримав кредит у вигляді непоновлювальної кредитної лінії в розмірі 2 150 413,80 доларів США, в тому числі 1 800 000 доларів США - на сплату за договором від 10 січня 2006 року НОМЕР_1-З про спільну діяльність у будівництві житлового комплексу «Амфітеатр» містобудівного ансамблю «Крутогірний», розташованого за адресою: АДРЕСА_5 , 350 413,80 доларів США - для сплати страхових платежів, під 0,90 % на місяць за користування кредитом на строк до 12 жовтня 2027 року. 
 
Згідно з частиною першою статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.
 
Відповідно до статті 1 Закону України від 05 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
 
В забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором         12 жовтня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки № DNHLGB00000791, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Крючковою Т. В. та зареєстрований в реєстрі за               №№ 130, 131, 132, за умовами якого в іпотеку банку передано майнові права на отримання у власність нерухомого майна, будівництво якого не завершено, а саме квартиру АДРЕСА_3 ). 
 
Пунктом 28 вищевказаного договору іпотеки передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язань іпотекодавця за вибором іпотекодержателя може бути здійснено в позасудовому порядку, зокрема шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобов`язаний письмово повідомити іпотекодавця. 
 
Таким чином, сторонами договору було досягнуто згоди щодо можливого звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.
 
09 лютого 2008 року Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, згідно з яким за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на паркувальне місце поз. 155 першої черги житлового комплексу «Амфітеатр» містобудівного ансамблю «Крутогірний» за адресою: АДРЕСА_5 . 
 
19 лютого 2008 року Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, згідно з яким за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на паркувальне місце поз. 156 першої черги житлового комплексу «Амфітеатр» містобудівного ансамблю «Крутогірний» за адресою: АДРЕСА_5 . 
 
23 лютого 2008 року Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, згідно з яким за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на квартиру НОМЕР_1 першої черги житлового комплексу «Амфітеатр» містобудівного ансамблю «Крутогірний» за адресою: АДРЕСА_5 . 
 
14 березня 2008 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Небосенко О. А. було посвідчено договір про внесення змін до договору іпотеки № DNHLGB00000791 від 14 березня 2008 року, за яким позивач передав в іпотеку ЗАТ КБ «ПриватБанк» належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_3 ). 
 
Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 03 червня 2016 року в межах виконавчого провадження № 51316979 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 243 097,95 доларів США, що на дату здійснення розрахунку заборгованості складало 5 353 371,98 грн, було накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 , в межах суми звернення стягнення -5 353 371,98 грн, а також заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику ОСОБА_1 в межах суми боргу. 
 
На підставі зазначеної постанови державного виконавця 10 червня 2016 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було здійснено державну реєстрацію обтяження на все нерухоме майно ОСОБА_1 , номер запису про обтяження 14908607 (спеціальний розділ). 
 
За інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна від 12 вересня 2017 року № 97008811 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіною Л. Л. здійснено державну реєстрацію права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття ПАТ КБ «ПриватБанк» права власності на нерухоме майно, а саме: 
-    паркувальне місце поз.155 загальною площею 16,9 кв. м, яке знаходиться в будинку АДРЕСА_5 ), дата державної реєстрації 14 листопада 2016 року, номер запису про право власності 17481846, індексний номер 32408948, від 17 листопада 2016 року;
-    квартиру АДРЕСА_6 ), дата державної реєстрації 15 листопада 2016 року, номер запису про право власності 17482786, індексний номер 32409772, від 17 листопада             2016 року;
-    паркувальне місце поз.156 загальною площею 16,8 кв. м, яке знаходиться в будинку АДРЕСА_5 ), дата державної реєстрації 21 листопада 2016 року, номер запису про право власності 17617031, індексний номер 32536997, від 24 листопада 2016 року. 
 
З витягів, які були отримані приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіною Л. Л. під час вчинення реєстраційних дій щодо реєстрації права власності за ПАТ КБ «ПриватБанк» та які долучені до матеріалів реєстраційних справ № 1087231212101, № 1094691312101 і № 1094691312101, вбачається, що ці витяги не містили інформації зі спеціальних розділів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо наявності обтяжень на нерухоме майно, яке належить на праві власності позивачу, а також обтяження, встановлені спеціальним розділом, не перенесені до нового витягу при реєстрації права власності за банком. 
 
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його  невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.
 
Згідно з частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
 
Частинами першою-третьою статті 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.
 
Відповідно до частини першої 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.
 
Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржене іпотекодавцем у суді.
 
Частинами першою, другою статті 18 Закону України від 01 липня 2004 року                       № 1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що державна реєстрація прав проводиться в такому порядку:                                                  1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав;                            3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв;                          4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав);                         6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви. Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Державні реєстратори зобов`язані надавати до відома заявників інформацію про перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав.
 
Згідно з абзацом першим пункту 6 Порядку № 1127в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком.
 
Разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав, та документ, що підтверджує сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав (абзац перший пункту 9 Порядку № 1127 в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
 
Розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на це саме майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав. Під час розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор обов`язково використовує відомості Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек, які є архівною складовою частиною Державного реєстру прав, а також відомості з інших інформаційних систем, доступ до яких передбачено відповідно до законодавства, у тому числі відомості з Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів (абзаци перший-другий  пункту 12 Порядку № 1127 в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
 
За результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації (абзац перший пункту 18 Порядку № 1127 в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
 
Державний реєстратор за результатом прийнятого рішення щодо державної реєстрації прав відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав (пункт 19 Порядку № 1127в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
 
Пунктом 40 Порядку № 1127в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та цим Порядком.
 
Згідно з пунктом 61 Порядку № 1127в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем.
 
Відповідно до пункту 6 частини першої, частини другої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно. За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав. Рішення про відмову в державній реєстрації прав повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.
 
Встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її правильного вирішення, та задовольняючи позов, місцевий суд, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, обґрунтовано виходив з того, що реєстрація права власності на предмет іпотеки за ПАТ КБ «ПриватБанк» здійснена приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округуВдовіною Л. Л. з порушенням вимог пункту 6 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки на час вчинення реєстраційних дій на все майно відповідача було накладено арешт та оголошено заборону його відчуження.
 
Доводи касаційної скарги про те, що під час реєстрації права власності на нерухоме майно нотаріус керувалася інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна, яка не містила будь-яких заборон чи обмежень у здійсненні такої реєстрації, не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують тих обставин, що на все майно відповідача було накладено арешт та оголошено заборону його відчуження і приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округуВдовіна Л. Л.під час вчинення реєстраційних дій щодо реєстрації права власності за ПАТ КБ «ПриватБанк» не перевірила інформації у спеціальних розділах Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
 
За наявності в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про заборону відчуження спірного майна державний реєстратор не мав права здійснювати реєстраційних дій до того часу, коли таке обтяження не буде зняте.
 
Вказаний правовий висновок наведений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 755/5072/17 (провадження                               № 14-100цс19).
 
Крім того, судами встановлено, що в матеріалах реєстраційних справ містяться копії накладних ТОВ «СЕД «Меркурій» про отримання позивачем письмових повідомлень ПАТ КБ «ПриватБанк», однак підписи в цих накладних не відповідають підписам ОСОБА_1 в інших документах, що свідчить про неповідомлення позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом переходу до іпотекодержателя права власності, що згідно з пунктом 61 Порядку № 1127 виключало можливість здійснення приватним нотаріусом державної реєстрації права власності на нерухоме майно на підставі договору іпотеки.
 
Аргументи касаційної скарги про те, що в порушення норм процесуального права апеляційний суд прийняв нові докази, є безпідставними з огляду на таке.
 
Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
 
Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі.
 
Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.
 
Відповідно до частин першої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
 
Тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої-третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею, наприклад, якщо новий доказ з`явився після розгляду справи судом першої інстанції або раніше був недоступний заявнику. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.
 
Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і про відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні по суті спору. 
 
Враховуючи викладене, апеляційний суд обґрунтовано прийняв новий доказ -повідомлення ТОВ «СЕД «Меркурій» від 06 лютого 2018 року № 25/02 про те, що відправлення під номерами «№ 0007557» або «0007557», «№ 0007573» або «0007573» ніколи не проходили через кур`єрську службу і не доставлялися, оскільки цей доказ має виключне значення для правильного вирішення справи та поданий представником позивача разом з відзивом на спростування доводів апеляційної скарги.
 
Таким чином, суди попередніх інстанцій правильно виходили з того, що позивач не був повідомлений про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом переходу до іпотекодержателя права власності, та дійшли правильного висновку про те, що державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за ПАТ КБ «ПриватБанк» проведена з порушенням норм чинного законодавства.
 
Касаційна скарга не містить доводів на спростування висновків судів першої та апеляційної інстанцій про те, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності, однак в матеріалах реєстраційних справ відсутні відомості про оціночну вартість нерухомого майна.
 
Обставини справи встановлені судами попередніх інстанцій на підставі оцінки зібраних доказів, проведеної з дотриманням вимог процесуального закону. Тобто суди дотрималися принципу оцінки доказів, згідно з яким суди на підставі всебічного, повного й об`єктивного розгляду справи аналізують і оцінюють докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв`язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін.
 
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.
 
Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. В силу вимог вищевказаної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
 
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
 
Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
 
Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстави для їх скасування відсутні.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.
 
Рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 07 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2018 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий	В. О. Кузнєцов  	
Судді:	В. М. Ігнатенко   С. О. Карпенко  	
 	                                   В. А. Стрільчук	
 	 	
 	М. Ю. Тітов