ПОСТАНОВА 
Іменем України

20 лютого 2020 року                                                         м. Кропивницький

справа № 390/29/19
провадження № 22-ц/4809/317/20 

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Карпенка О. Л., Кіселика С. А.,
секретар судового засідання Кравченко Я. С.,
учасники справи:
позивач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
представник відповідача – адвокат Муравський Олександр Володимирович,
розглянувши в режимі відео конференції у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Муравського Олександра Володимировича, який представляє інтереси ОСОБА_1 , на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10 квітня 2019 року у складі головуючої судді Шевченко І. М.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.
10.01.2019 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (далі ПрАТ «СК «Арсенал Страхування») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу в сумі 6300 грн.
Позовні вимоги мотивовано тим, що 14.07.2017 року між ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» та ТОВ «ОТП Лізинг» було укладено договір страхування наземного транспорту № 549/17-Т/Ц2, згідно якого ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» взяло на себе зобов`язання компенсувати ТОВ «ОТП Лізинг» будь-яке пошкодження або знищення автомобілів марки «Volkswagen Polo», зокрема з державним номером НОМЕР_1 .
06.03.2018року в м. Кропивницький на вул. Кільцева, 63 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Suzuki Grand Vitara», державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу «Volkswagen Polo», державний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 .
Дана пригода сталася в результаті порушення Правил дорожнього руху водієм транспортного засобу «Suzuki Grand Vitara», державний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , що підтверджується постановою суду.
Згідно Рахунку № KS000000099 від 06.03.2018 року, наданого ТОВ «Порт-Олві», вартість відновлювального ремонту автомобіля «Volkswagen Polo», склала 12 300,60 грн.
У зв`язку з названою подією, відповідно до умов договору страхування, ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» відшкодувало 6300,60 грн. Розрахунок був здійснений за рахунком СТО за мінусом франшизи (6 000,00 грн.).
На підставі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник, що отримав страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Оскільки, цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Suzuki Grand Vitara», державний номер НОМЕР_2 , нe була застрахована, то ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» має право зворотної вимоги до відповідача. 

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10 квітня 2019 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» в порядку регресу 6300 грн. 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості та доведеності.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Представник відповідача – адвокат Муравський О. В. подав до Кропивницького апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставить питання про скасування судового рішення і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. 
Зазначив, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.
Суд розглянув справу за відсутності відповідача та його представника, щодо яких були відсутні докази належного повідомлення про час та місце розгляду справи, причини неявки в судове засідання не з`ясував, чим порушив конституційне право ОСОБА_1 на участь у судовому розгляді, не забезпечив йому можливості надати суду докази та навести доводи, чим порушив вимоги статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права особи на справедливий судовий розгляд.
З постанови Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29.03.2018 року у адміністративній справі №404/1398/18 вбачається, що 06.03.2018 року о 09 год. 10 хв. відповідач, керуючи транспортним засобом «Suzuki Grand Vitara», державний номерний знак НОМЕР_2 , в м. Кропивницькому на вул. Кільцевій, 63, рухаючись заднім ходом, не впевнився в безпечності та скоїв наїзд на припаркований транспортний засіб «Volkswagen Polo», державний номерний знак НОМЕР_1 . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, чим гр. ОСОБА_1 , порушив вимоги п. 10.9 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.
В судовому засіданні відповідач вину за вчинення адміністративного правопорушення визнав повністю, підтвердив та погодився з обставинами, викладеними в протоколі про адміністративне правопорушення, сплативши штраф, що складає 340 грн.
Як вбачається зі схеми ДТП та посвідчення НОМЕР_3 , виданого 14.04.2016р., ОСОБА_1 є учасником бойових дій.
Відповідно до статті 5 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.
Крім того, стаття 12 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” має вичерпний перелік пільг щодо учасників бойових дій.
Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон), обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Статтею 13 Закону встановлено, що учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю І групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю І групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо - транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.
Абзацом 1 пункту 39.1. статті 39 Закону встановлено, що моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Підпунктом г) пункту 41.1 статті 41 Закону визначено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону.
Статтею 36 Закону визначено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.
Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків (пункт 36.4 статті 36 Закону).
Страховик здійснює компенсацію витрат страхувальника або особи, відповідальність якої застрахована, а МТСБУ компенсує витрати особи, звільненої від цього виду обов`язкового страхування на підставі пункту 13.1 статті 13 цього Закону або відповідальність якої застрахована іноземною страховою компанією відповідно до умов Міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка", за умови, що такі витрати здійснюються за згодою страховика (МТСБУ). У компенсації витрат може бути відмовлено повністю або частково, якщо такі витрати здійснені без попереднього погодження із страховиком (МТСБУ).
Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється шляхом безготівкового розрахунку.
У даному випадку факт настання страхового випадку ним не оспорюється. Відповідач як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності.
При цьому, відповідач є учасником бойових дій і його цивільно-правова відповідальність є застрахованою в силу закону в МТСБУ, яке в свою чергу несе обов`язок щодо відшкодування шкоди, завданої відповідачем.
Незважаючи на наявність відомостей у справі про статус відповідача як учасника бойових дій, МТСБУ, на яке покладено обов`язок відшкодувати шкоду, завдану відповідачем, не було залучено до участі у справі ні як належний відповідач, ні як третя особа.
Відповідач як учасник бойових дій звільняється від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України.
МТСБУ за рахунок власних коштів відшкодовує шкоду особам, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 Закону.
Зазначає, що судом не враховано належний склад учасників даного спору, безпідставно не залучено до участі у справі МТСБУ, на яке покладено відповідальність з відшкодування шкоди, про стягнення якої заявлено вимоги до відповідача.
Зазначене свідчить про передчасність висновків суду першої інстанції про наявність обов`язку відшкодування завданої шкоди саме відповідачем, а отже судовий спір вирішено неправильно і у позові страхової компанії слід відмовити.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.
ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» подало відзив на апеляційну скаргу.
Вважає доводи апеляційної скарги безпідставними.
Зазначає, що 25.05.2018 р. позивачем на адресу відповідача була надіслана претензія щодо відшкодування шкоди, в якій було вказано, що у випадку, якщо автомобіль на момент ДТП належав юридичній особі, підприємству чи організації, або цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу була застрахована, чи ОСОБА_1 має право на пільги, які дозволяють не страхувати цивільно-правову відповідальність, прохання повідомити назву, телефон, адресу юридичної особи або надіслати копію відповідного полісу, або завірену належним чином копію пільгового посвідчення. 
Але відповідач не дав відповіді на дану претензію, копію пільгового посвідчення не надіслав, чим залишив можливості позивача звертатись до МТСБУ за стягненням відповідного відшкодування.
Вказує, що у зв`язку з ігноруванням відповідачем своїх обов`язків та не надання позивачу підтвердження для звернення з вимогою до відповідних органів, позивач був змушений звертатись до суду із позовом безпосередньо до заподіювача шкоди, тобто до відповідача.

В засідання апеляційного суду позивач свого представника не направив, просив розглядати справу без його участі (а.с.125), про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся відповідно до вимог ст. ст. 128-131 ЦПК України. 
Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Позиція апеляційного суду.
Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Заслухавши пояснення представника відповідача – адвоката Муравського О. В., який підтримав доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.
14.07.2017 року між ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» та ТОВ «ОТП Лізинг» було укладено договір страхування наземного транспорту № 549/17-Т/Ц2, згідно якого ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» взяло на себе зобов`язання компенсувати ТОВ «ОТП Лізинг» будь-яке пошкодження або знищення автомобілів марки «Volkswagen Polo», зокрема з державним номером НОМЕР_1 (а.с.7-16).
З копії постанови Кіровського райсуду м. Кіровограда від 29.03.2018 року вбачається, що 06.03.2018 року о 09 год. 10 хв. відповідач ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Suzuki Grand Vitara, державний номерний знак НОМЕР_2 , в м. Кропивницькому на вул. Кільцевій, 63, рухаючись заднім ходом, не впевнився в безпечності та скоїв наїзд на припаркований транспортний засіб Volkswagen Polo, державний номерний знак НОМЕР_1 . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, тобто відповідач ОСОБА_1 , порушив вимоги п. 10.9 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП (а.с.22).
ОСОБА_1 вину за вчинення адміністративного правопорушення визнав повністю, підтвердив та погодився з обставинами, викладеними в протоколі про адміністративне правопорушення, його було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн, що не заперечувалося його представником адвокатом Муравським О. В.
У зв’язку з названою подією, відповідно до умов договору страхування, ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» відшкодувало 6 300,60 грн. Розрахунок був здійснений за рахунком СТО за мінусом франшизи (6 000,00 грн.) на підставі заяви та страхового акта № 006.00315318-1 від 20.04.2018 року, що підтверджується платіжним дорученням № 992400 від 23.04.2018 року (а.с.18,19).
25.05.2018 року ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» на адресу ОСОБА_1 , за якою на той час він був зареєстрований, була надіслана претензія щодо відшкодування шкоди на суму 6300,60 грн (а.с.28), в якій зазначено страхова компанія просила повідомити чи застрахована цивільно-правова відповідальність його як власника наземного транспортного засобу, або чи має він право на пільги, які дозволяють не страхувати цивільно-правову відповідальність, надіслати на її адресу копію відповідного полісу, або завірену належним чином копію пільгового посвідчення. 

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).
Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. 
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК).
Частиною 1 статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно вимог ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Відповідно до положень ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Згідно статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).
До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Закон № 1961-IV).
Закон № 1961-IV регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1).
За вимогами статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).
Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
У Законі № 1961-IV детально регламентовано дії водія, транспортного засобу, причетного до дорожньо транспортної пригоди, тобто потерпілого, так і страховика.
У пункті 33.1.4 статті 33 Закону № 1961-IV передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, ? МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.
Підпунктом г) пункту 41.1 статті 41 Закону визначено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону.
Статтею 36 Закону визначено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.
Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків (пункт 36.4 статті 36 Закону).
Страховик здійснює компенсацію витрат страхувальника або особи, відповідальність якої застрахована, а МТСБУ компенсує витрати особи, звільненої від цього виду обов`язкового страхування на підставі пункту 13.1 статті 13 цього Закону або відповідальність якої застрахована іноземною страховою компанією відповідно до умов Міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка", за умови, що такі витрати здійснюються за згодою страховика (МТСБУ). У компенсації витрат може бути відмовлено повністю або частково, якщо такі витрати здійснені без попереднього погодження із страховиком (МТСБУ).
Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється шляхом безготівкового розрахунку.
Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, ? МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35).
Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону № 1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, ? МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.
Відповідно до пунктів 37.1.1, 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є:
? навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону;
? неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.
При цьому зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV строк є присічним і поновленню не підлягає.
Із аналізу наведених норм спеціального Закону № 1961-IV можна зробити висновок, що підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування передбачені у статті 37 Закону № 1961-IV, їх перелік є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає.
Тому саме річний строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є припинювальним і з його спливом у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування.
Беззаперечно встановлено, що 06.03.2018 року з вини відповідача ОСОБА_1 сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої транспортний засіб Volkswagen Polo, державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3   отримав механічні пошкодження, ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» здійснило виплату страхового відшкодування на користь ОТП «Лізинг» в розмірі 6 300 грн.
З долучених до апеляційної скарги доказів встановлено, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій (а.с. 80). 
Відповідно до статті 5 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.
Крім того, стаття 12 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” має вичерпний перелік пільг щодо учасників бойових дій.
Статтею 13 Закону встановлено, що учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю І групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю І групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо - транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.
Встановлено, що 25.05.2018 року ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» на адресу місця проживання ОСОБА_1 , зареєстрованого у встановленому законом порядку, а саме: АДРЕСА_1 (а.с.34), надсилав претензію щодо відшкодування шкоди на суму 6300,60 грн (а.с.28).
ОСОБА_1 не надав доказів про те, що він давав відповідь на вказану претензію, чи повідомлення про наявність у нього пільг як учасника бойових дій, адресу свого фактичного місця проживання.
Відповідачем та його представником не надано суду доказів про виконання вимог 33.1.3. та 33.1.4. пункту 33.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та повідомлення осіб, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, про інше місце проживання ніж зареєстроване у встановленому законом порядку.
Також, матеріали справи не містять доказів про надання відповідачем письмово страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), протягом трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу.
Тобто, ОСОБА_1 не вчинив передбачених законом дій щодо повідомлення про ДТП до МТСБУ, а також у відповідь на претензію ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» не надав відомостей про те, що його цивільно-правова відповідальність була застрахована, не було це підтверджено належними та допустимими доказами і на час розгляду справи в суді першої інстанції.
За відсутності таких даних ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» правомірно вважало, що цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Suzuki Grand Vitara», державний номер НОМЕР_2 , не була застрахована, доказів того, що відповідачем було дотримано вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо повідомлення про ДТП до МТСБУ також не надано, тому суд першої інстанції правильно вважав, що страхова компанія як особа, яка відшкодувала вартість відновлюваного ремонту потерпілому має право зворотної вимоги до винної особи в порядку регресу відшкодування суми виплаченого страхового відшкодування у розмірі 6 300 грн.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Посилання відповідача на те, що суд першої інстанції порушив його право на участь у розгляді справи, є безпідставним, оскільки суд з дотриманням вимог ст.ст. 128, 187 ЦПК України за місцем реєстрації ОСОБА_1 (а.с.36) направляв ухвалу про відкриття провадження у справі, копію позовної заяви із додатками, судову повістку (а.с. 53), інформація про фактичне місце проживання ОСОБА_1 , про яке він зазначає у своїй апеляційній скарзі, була відсутня.
Апеляційний суд не має повноважень для залучення як відповідача або співвідповідача МТСБУ, оскільки розглядає справу в межах позовних вимог і підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, і зазначає, що питання про відшкодування фактичних витрат страхової компанії за рахунок МТСБУ та залучення до участі у розгляді цього спору не було вирішене саме через не виконання відповідачем як винною у заподіянні шкоди особою свого обов`язку щодо повідомлення про настання події ДТП, свого статусу, який звільняє від обов`язку страхування своєї цивільної відповідальності, свого місця проживання (перебування), що унеможливило звернення ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» (страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат) до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування протягом установленого законом річного строку, який є припинювальним і з його спливом у страховика (МТСБУ) настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Виходячи з вищевикладеного, судом першої інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку обставинам справи і зібраним у справі доказам.
Наведені в апеляційній скарзі доводи, які зводяться до переоцінки доказів у справі, що знайшли свою належну оцінку у мотивувальній частині оскарженого судового рішення, та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки, колегією суддів відхиляються, оскільки судом першої інстанції правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права та не порушено норми процесуального права.
Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене судове рішення – без змін із підстав, передбачених статтею ст. 375 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 371, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Муравського Олександра Володимировича, який представляє інтереси ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10 квітня 2019 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                                                                 С. М. Єгорова

Судді                                                                        О. Л. Карпенко

                                                                       С. А. Кіселик