ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2063/20 Справа № 212/7917/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Козлов Ю. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2020 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.
суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.
секретаря судового засідання-Голуб О.О.

сторони справи :
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач- Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за апеляційними скаргами представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Гузєва Ігоря Григоровича, відповідача Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 листопада 2019 року, ухваленого суддею Козловим Ю.В. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, ( відомості про складення повного тексту судового рішення відсутні), -

ВСТАНОВИВ :

У вересні 2019 року року представник позивача адвокат Гузєв І.Г., звернувся до суду в інтересах позивача ОСОБА_1 з позовом та просив стягнути на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (надалі ПАТ «КЗРК») - 271 245,00 гривень.
В обґрунтування позовних вимог вказав, що з позивачем під час виконання трудових обов`язків на підприємстві відповідача, за вини підприємства, які в порушення вимог законодавства про охорону праці, не створили та не підтримували безпечних умов праці, двічі стався нещасний випадок з тяжкими наслідками, а саме 01 грудня 2012 року позивач в наслідок нещасного випадку отримав тяжкі тілесні ушкодження у вигляді «ВЧМТ». Струс головного мозку, забійна рана потиличної частини голови справа, чола і верхнього віка зліва. Забій та садни м`яких тканин акулової області. Забій м`яких тканин, садни лівого надпліччя і лопаточної області». Та 15 січня 2014 року - отримав тяжкі тілесні ушкодження у вигляді «Закритий поперечно-зубчастий перелом обох кісток лівої гомілки на рівні с/3 та н/3 зі зміщенням уламків». Внаслідок нещасних випадків ОСОБА_1 втратив професійну працездатність, ступінь якої дорівнює 65 %, та встановлено другу групу інвалідності. За висновком останнього МСЕК від 03.08.2019 року позивачу встановлено 60 % втрати працездатності, з яких 45% по виробничій травмі, яка отримана 15.01.2014 року та 15% по виробничій травмі, яка була отримана позивачем 01.12.2012 року та встановлена третя група інвалідності.
В позовній заяві зазначено, що після отриманої травми ОСОБА_1 змушений тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури, лікування. На даний час його самопочуття не поліпшується. У зв`язку з вказаним нещасним випадком порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки Позивача. Останній позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, і нього постійно виникають складнощі у зв`язку з загальною слабкістю, втомою, постійними болями. Тривалий процес лікування тілесних ушкоджень, отриманих внаслідок нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, позбавляє ОСОБА_1 можливості вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання травм, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, що супроводжується значною втратою працездатності в молодому віці, позивач систематично має необхідність отримання медичної допомоги, відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах ОСОБА_1 . 
Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 листопада 2019 року позовні вимоги представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Гузєв Ігор Григорович до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я задоволені частково. 
Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь  ОСОБА_1  на відшкодування суму моральної шкоди, у зв`язку з ушкодженням здоров`я у розмірі - 115 260,00 (сто п`ятнадцять тисяч двісті шістдесят) гривень, без утримання податку з доходів фізичних осіб.
Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави судовий збір 1152,60 гривень. 
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Представник позивача, адвокат Гузєв І.Г., не погоджуючись з ухваленим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, ставить питання про зміну судового рішення в частині повного задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_1 
Скаржник вважає, що стягнутий судом на користь позивача розмір грошових коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди є недостатнім для справедливого відшкодування моральних страждань позивача, які останній відчуває через отримані внаслідок нещасного випадку травми у віці 26 років, наслідком якого стала стійка втрата професійної працездатності в ступені 65% та встановлення 2 групи інвалідності, а в подальшому з липня 2019 року позивачу встановлено 60% професійної працездатності та третя група інвалідності 
Також, представник позивача вважає, що судом не повністю враховано, що внаслідок отриманого трудового каліцтва у позивача порушено нормальні життєві зв`язки, що останній позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, постійно повинен докладати зусилля та витрачати час для організації свого життя, що негативно позначається на душевному та фізичному станах позивача, який, в тому числі не має можливості повноцінно працювати, фінансово допомагати своїй родині.
В апеляційній скарзі, відповідач ПАТ «Кривбасзалізрудком», посилаючись на незаконність і необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, порушення норм матеріального і процесуального права ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення про відмову позивачу у задоволенні його позовних вимог у повному обсязі.
При цьому, скаржник зазначає, що поза увагою суду залишився той факт, що нещасний випадок від 01.12.2012 року стався з позивачем з його вини, а отже підприємство не завдавало позивачу шкоди.
Також, відповідач звертає увагу, що до позовної заяви додано копії документів, які завірені представником позивача Гузєвим І.Г. , які вже є завіреними Фондом соціального страхування, що є грубим порушенням норм ЦПК та законодавства України, а тому, такі документи не повинні братися судом до уваги, тому вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 ґрунтуються на недопустимих доказах.
Відзиви на апеляційні скарги не подано.
Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача Мордвінкіна С.В. , який у повному обсязі підтримав доводи апеляційної скарги відповідача просив їх задовольнити та заперечував проти задоволенн6я апеляційної скарги представника позивача Гузєва І.Г. , перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційних скарг сторін, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Матеріалами справи і судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 тривалий час перебував в трудових відносинах з відповідачем та 01 грудня 2012 року з ним стався нещасний випадок під час виконання трудових обов`язків.
Нещасний випадок з позивачем стався за наступних обставин, на III-й зміні (з 15 год. 30 хв. до 22 год. 30 хв.) виконуючим обов`язки заступника начальника дільниці №4 Танковським Э.А., був виданий письмовий наряд прохіднику ОСОБА_1 на буріння шпурів у кількості 20 шт. на глибину 1.5м під анкерне кріплення та встановлення анкерного кріплення у кількості 20 шт. у буровому орту 100 осі гор.1340м. Керував роботами у зміні та виконував технічний нагляд виконуючий обов`язки гірничого майстра дільниці ОСОБА_4 .
На початку зміни ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 стволом шахти «ім.Леніна» опустились на горизонт 1350 м, пасажирським потягом прибули у орт 80 осі гор.1350 м та попрямували у орт-заїзд 102 осі гор. 1350 м, по ВХП 102 осі гор.1350/1340 м піднялись на гор. 1340 м у буровий орт 100 осі гор. 1340 м. 
ОСОБА_4 оглянув виробку та дав вказівку ОСОБА_1 на обирання нависаючих відшарованих шматків породи. Після приведення виробки у безпечний стан ОСОБА_4 дав дозвіл ОСОБА_1 і ОСОБА_5 на виконання робіт згідно наряду.
Відбуривши за допомогою перфоратора YT-28 6 шпурів на відстані від вибою 1-0.5 метри, ОСОБА_1 у присутності ОСОБА_4 почав встановлювати анкерне кріплення УШК за допомогою ручного перфоратора YT-28, а ОСОБА_5 пішов у орт-заїзд 102 осі гор. 1350м за анкерним кріпленням. 
Біля 19 години 30 хвилин під час встановлення четвертого анкера, з покрівлі виробки раптово випали шматки гірничої маси, якими ОСОБА_1 отримав травму обличчя та голови. 
Про випадок ОСОБА_4 повідомив по телефону в.о. начальника дільниці Закльопного М.Г., після чого у супроводі ОСОБА_4 , ОСОБА_1 виїхав на поверхню та звернувся до поверхневого медпункту, де йому була надана перша медична допомога. Потім, потерпілий у супроводі в.о. заступника головного інженера з виробництва ОСОБА_6 . був доставлений до травмпункту КЗ «Криворізька міська лікарня №7» Дніпропетровської обласної ради для обстеження та лікування.
Відповідно до акту №7 про нещасний випадок пов`язаний з виробництвом Форми Н-1 від 01 грудня 2012 року та акту проведення розслідування нещасного випадку форми Н-5 від 05 грудня 2012 року, уповноваженою комісією було встановлено обставини, за яких стався нещасний випадок, встановлено осіб, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці, причини настання нещасного випадку тощо. 
Відповідно вказаних актів, комісія вважає, однією з осіб, чиї дії або бездіяльність призвели до нещасного випадку є сам потерпілий ОСОБА_1 - прохідник дільниці № 4 шахти «ім.Леніна» ПАТ «Кривбасзалізрудком», який під час виконання робіт не переконався у безпечному стані виробки, не провів перевірку стану покрівлі у процесі роботи, виконував оборку відшарованих шматків породи без зрошення стінок вибою водою, чим порушив «Інструкцію з охорони праці», а також ОСОБА_4 - в.о. гірничого майстера, ОСОБА_7 - в.о. начальника та ОСОБА_8 - в.о. заступника начальника, які порушили «Посадові інструкції». 
Окрім цього, 15 січня 2014 року з ОСОБА_1 також стався нещасний випадок під час виконання трудових обов`язків. А саме, на III-й зміні (з 15 год. 30 хв. до 22 год. 30 хв.) виконуючим обов`язки заступника начальника дільниці Головком П. В. був виданий письмовий наряд прохіднику з правом ведення вибухових робіт ОСОБА_10 на скреперування гірничої маси та буріння шпурів у вибої штрека скреперування у осях 95-102 гор. 1347 м, доставку вибухових матеріалів та ведення вибухових робіт по орту скреперування 100 осі гор. 1347 м; прохіднику ОСОБА_11 скреперування гірничої маси та буріння шпурів у вибої бурового орта 96 осі гор. 1340 м; прохіднику ОСОБА_1 на очистку бурової камери 96 осі гор. 1330 м від гірничої маси, скреперування гірничої маси по буровому штреку у осях 98-92 гор. 1340м, доставку вибухових матеріалів у орт скреперування 100 осі гор. 1347м та охорону небезпечної зони вибуху; прохіднику ОСОБА_12 на скреперування руди та буріння шпурів у вибої орта скреперування 100 осі гор. 1347м. Керував роботами у зміні та виконував технічний нагляд гірничий майстер дільниці ОСОБА_14. 
З початку зміни ОСОБА_14 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_1 та ОСОБА_12 спустились на горизонт 1350 м, та прибули у орт-заїзд 98 гор. 1350 м. ОСОБА_14 одразу направився оглядати буровий штрек у осях 98-92 гор. 1340 м та бурову камеру 96 осі гор. 1330 м, де здійснив перевірку рудничної атмосфери на наявність отруйних газів, та переконавшись у їх відсутності і безпечному стані виробок дав дозвіл ОСОБА_1 на виконання робіт згідно наряду, після чого попрямував до інших робочих місць для їх огляду. 
На протязі зміни ОСОБА_1 виконував роботи згідно наряду. Близько 20 години 20 хвилин ОСОБА_14 направився до ОСОБА_1 і дав йому вказівку прямувати до складу вибухових матеріалів гор.1350 м для допомоги ОСОБА_10 у підносці вибухових матеріалів, так як ОСОБА_12 закінчив буріння шпурів у вибої орта скреперування 100 осі гор. 1347 м, де згідно наряду повинні були виконуватись роботи по веденню вибухових робіт, після чого ОСОБА_1 разом з ОСОБА_14 направився до складу вибухових матеріалів. 
При пересуванні по орту заїзду 98 осі гор. 1350 м у районі вентиляційно-ходового підняттєвого 98 осі гор. 1350/1340 м по рейковій колії, стався раптовий зсув лісоматеріалу, що був складений під північною стінкою виробки та яким ОСОБА_1 вдарило по лівій нозі. 
ОСОБА_14 одразу допоміг ОСОБА_1 підвестися, після чого по телефону викликав фельдшера підземного медпункту ОСОБА_15. Прибувши на місце події ОСОБА_15 надала ОСОБА_1 першу медичну допомогу, після чого у супроводі ОСОБА_14 ОСОБА_1 виїхав на поверхню та був направлений до травмпункту КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня №8» Дніпропетровської обласної ради» для лікування.
Відповідно до акту №2-21 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом від 15 січня 2014 року та акту проведення розслідування нещасного випадку форми Н-5 від 20 січня 2014 року уповноваженою комісією було встановлено обставини, за яких стався нещасний випадок, встановлено осіб, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці, причини настання нещасного випадку тощо. 
Відповідно вищевказаних актів, комісія вважає, особами, чиї дії або бездіяльність яких призвели до нещасного випадку є: ОСОБА_7 - начальник, ОСОБА_16 - в.о. заступника начальника, Борисевич Є.Є. - гірничий майстер, які не забезпечили безпечні умови праці на робочому місці, чим порушили «Посадові інструкції» та §81 «Єдиних правил безпеки при розробці рудних, нерудних та розсипних родовищ підземним способом». 
Відповідно до останніх довідок МСЕК № 055448 серії 12ААА та № 225334 серії 12ААБ від 03 липня 2019 року ОСОБА_1 встановлено 60 %, з яких: 45% по виробничій травмі від 15.01.2014 року та 15% по виробничій травмі 01.12.2012 року та встановлена третя група інвалідності.
Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходив з того, що два нещасних випадки сталися з позивачем під час виконання ним трудових обов`язків на підприємстві відповідача, у зв`язку із чим поклав обов`язок відшкодувати позивачу шкоду, завдану трудовим каліцтвом на ПАТ «Кривбасзалізрудком».
Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, як і погоджується із визначеним судом розміром моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, і не погоджується з доводами апеляційної скарги відповідача про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , та доводами представника позивача Гузєва І.Г. щодо заниженого судом розміру відшкодування моральної шкоди, з огляду на наступне.
Статтею 3 Конституції України  передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України встановлюють, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Згідно ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.
Згідно ст.12 Закону України «Про охорону праці» відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого вважаються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків. 
Стаття 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.
Частиною першою ст.237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
У п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Згідно ст.1172 ЦК України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Доводи відповідача щодо відсутності правових підстав для відшкодування позивачеві моральної шкоди, оскільки нещасний випадок, що 01.12.2012 року стався з позивачем з його вини були предметом розгляду судом першої інстанції, і суд дійшов вірного висновку про те, що, оскільки нещасні випадки з позивачем сталися під час виконання ним трудових обов`язків, а ст.13 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно - правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці то роботодавець несе безпосередньо відповідальність за порушення зазначених вимог.
За таких обставин, відповідальність за шкоду, завдану позивачу, покладено саме на відповідача в силу ст.ст.153, 173 КЗпП України, Закону України «Про охорону праці».
Суд встановив, що при виконанні трудових обов`язків здоров`ю позивача ОСОБА_17 , внаслідок двох нещасних випадків заподіяна моральна шкода, оскільки він втратив працездатність на даний час в розмірі 60% (45% по виробничій травмі від 15.01.2014 та 15% по виробничій травмі, отриманій 01.12.2012). та встановлена третя група інвалідності.
При визначенні розміру моральної шкоди, судом першої інстанції було враховано, що внаслідок, отриманих виробничих травм, позивачу спричинені моральні страждання, оскільки порушено нормальні життєві зв`язки, ОСОБА_1 позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, постійно повинен докладати зусилля та витрачати час для організації свого життя, що негативно позначається на душевному та фізичному станах позивача, який, в тому числі не має можливості повноцінно працювати, фінансово допомагати своїй родині. 
Суд також врахував, що в настанні нещасного випадку 01.12.2012, провина, в певній мірі покладена й на позивача, що наслідком двох нещасних випадків стала стійка втрата професійної працездатності, спочатку в ступені 65% та встановлення 2 групи інвалідності, а в подальшому, з липня 2019 року позивачу встановлено 60% професійної працездатності та третя група інвалідності. 
Суд першої інстанції при постановленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода у зв`язку з отриманим ним на підприємстві відповідача трудовим каліцтвом.
Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач ОСОБА_1 , характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд виходив з конкретних обставин справи, характеру спричиненої шкоди, віку позивача, встановлення третьої групи інвалідності, ступень втрати професійної працездатності - 60% та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, беручи до уваги незворотність наслідків від отриманого каліцтва, визначена судом сума 115 260,00 гривень (60 розмірів прожиткового мінімуму доходів для працездатних осіб). моральної шкоди, відповідає тим стражданням і переживанням, які позивач переніс і переносить по теперішній час у зв`язку з отриманим трудовим каліцтвом, внаслідок двох нещасних випадків.
Відповідно до ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.
На думку колегії суддів, розмір моральної шкоди визначено судом першої інстанції виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, судом враховано конкретні обставини по справі, моральні страждання ОСОБА_1 , який внаслідок трудового каліцтва став інвалідом третьої групи та втратив 60% професійної працездатності.
Не можуть бути прийняті до уваги посилання відповідача на те, що позивачем не доведено наявність моральних страждань. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи.
Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
Колегія суддів, беручи до уваги глибину і тривалість моральних страждань позивача, який внаслідок двох нещасних випадків на підприємстві відповідача отримав трудове каліцтво став інвалідом третьої групи, конкретні обставини по справі, наслідки, що наступили, вважає що визначений розмір моральної шкоди, відповідає засадам розумності, виваженості, тому у цій частині відхиляє доводи представника позивача щодо заниженого розміру стягнутої судом моральної шкоди.
З огляду на вищезазначене суд першої інстанції правильно визнав, що відповідач є особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди, а доводи відповідача в апеляційній скарзі в цій частині є необґрунтованими та фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. 
Керуючись ст.ст.367, 374, ст.375, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Гузєва Ігоря Григоровича, відповідача Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 листопада 2019 рокузалишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 27 січня 2020 року.

Головуючий:
Судді: