Справа № 938/546/19 
Провадження № 22-ц/4808/196/20
Головуючий у 1 інстанції Бучинський А. Б. 
Суддя-доповідач Василишин 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2020 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
судді-доповідача                Василишин Л.В.,
суддів:                        Горейко М.Д., Матківського Р.Й. 
секретаря                        Мельник О.В.
за участю                         представника ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу АТ КБ “ПриватБанк” на рішення Верховинського районного суду від 11 листопада 2019 року у складі судді Бучинського А.Б., у справі за позовом АТ КБ “ПриватБанк” до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в:
У вересні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із вищевказаним позовом.
Свої вимоги позивач мотивував тим, що ОСОБА_2 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» та з метою отримання кредитних коштів підписав Заяву б/н від 11.05.2010 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 2500,0 грн. у вигляді встновленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що його заява разом із "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами Банку" складає між ним і Банком кредитний договір. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі.
Внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обов`язків за кредитним договором станом на 05.09.2019 року утворилась заборгованіть у розмірі 31081 грн. 12 коп., з них: 
-12199, 66 грн. - заборгованість за тілом кредиту;
-7579,99 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту;
-8545,89 грн. - пеня за прострочене зобов`язання ;
-800,0 грн. - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн;
-штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг в сумі 500 грн. 00 коп. (фіксована частина) та 1456 грн. 24 коп. (процентна складова).
Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідача вищевказану заборгованість на користь АТ КБ «ПриватБанк», а також судові витрати.
Рішенням Верховинського районного суду від 11 листопада 2019 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 11.05.2010 в сумі 12199 гривень 00 копійок.  В задоволенні решти позовних вимог відмовити за їх безпідставністю.
Стягнуто з ОСОБА_2 судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 749 гривень 19 копійок.
АТ КБ «ПриватБанк» на рішення суду в частині відмови в задоволенніпозовних вимог подало апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апелянт вказав, що відповідач отримав кредит у розмірі 2500,0 грн у вигляді встановленого ліміту на кредитну картку, що відповідає законодавству, яким врегульовано правовідносини із використанням спеціальних платіжних засобів – платіжних карт.
Апелянт не погоджується з висновком суду про те, що витяги з Умов і Правил надання банківських послуг та Тарифів не підписано відповідачем, а тому не можуть бути частиною кредитного договору. Так само банк не вважає, що у спірному випаку відсутні докази погодження із відповідачем відповідних умов кредитування.
Позивачем надана суду копія анкети-заяви відповідача, яка містить персональні дані відповідача, адресу його проживання та іншу додаткову інформацію, необхідну для отримання кредитної картки.
Із заяви вбачається, що відповідач висловив згоду на оформлення договору, отримання кредитної картки “Універсальна” та особистим підписом засвідчив свою згоду. Також відповідач ствердив, що зобов`язується виконувати Умови і Правила надання банківських послуг та самостійно ознайомитися з їх змінами на сайті ПриватБанку.
Крім того, відповідач під час укладення кредитного договору також підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитки “Універсальна”, 55 днів пільгового періоду. У довідці вказано: тип кредитної лінії, пільговий період, базова відсоткова ставка за користування кредитом – 2,5% в місяць (30% річних), розмір та строк внесення щомісячних платежів, розмір комісії за зняття готівки, розмір та порядок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості, розмір штрафу при порушенні строків платежів по грошовим зобов`язанням більше, ніж на 30 днів та ін.
Відтак апелянт вважає, що вказана довідка підтверджує, що відповідач був поінформований про умови кредитування щодо сплати процентів, пені та штрафів за договором.
На підставі анкети-заяви відповідачеві було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку встановлено кредитний ліміт. Відповідач картку активував та користувася картковим рахунком, що свідчить про укладення сторонами кредитного договору.
Крім того, відповідач звертався до банку з метою перевипуску карти, що означає приєднання карти з новим строком дії до раніше відкритого клієнту карткового рахунку, а тому вся сума заборгованості за кредитним лімітом буде відображатися та враховуватися в тому числі і на перевипущеній картці.
На підтвердження вказаних обставин надається виписка по картрахунках відповідача, довідка про видані кредитні картки та довідка про зміну умов кредитування.
У виписці про рух коштів прослідковується, що відповідачеві було встановлено кредитний ліміт, а також факти використання відповідачем грошей, отримання ним коштів через банкомати, а отже й отримання кредитної картки (в тому числі і після перевипуску), оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. З виписки вбачається, що відповідач знімав кредитні кошти, частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами. 
Апелянт вважає, що між банком та позичальником був укладений договір приєднання, а відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору, позаяк суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визнаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них.
Апелянт також не погоджується з посиланням суду першої інстанції на правову позицію Великої Палати Верхового Суду від 03.07.2019 року №342/180/17, оскільки вказана позиція висловлена в конкретній справі за інших правовідносин сторін, коли відповідачем заперечувалися такі умови договору як погоджені між сторонами у належний спосіб.
У спірному ж випадку наявний доказ – підписана відповідачем довідка про умови кредитування, що підтверджує ознайомлення відповідача з умовами кредитування, на що суд першої інстанції уваги не звернув.
Апелянт вважає, що суд безпідставно відмовив у стягненні простроченого тіла кредиту. Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту (фактично отриманими кредитними коштами), яка складається із 2-х складових, а саме: 12199,0 грн. – заборгованість за тілом кредита та 7579,99 грн. – заборгованість за простроченим тілом кредита.
Апелянт, посилаючись на положення ст.ст.1054,526,599 ЦК України зазначив, що платіж за умовами договору включає плату за користування кредитом, передбачену Тарифами і частину заборгованості по кредиту. У разі несвоєчосного або в неповному обсязі внесення щомісячного мінімального платежу сума кредиту вважається простроченою.
Прострочений кредит – це кредитні кошти, які були надані клієнту на не були повернені у строк, передбачений договором.
Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, суд першої інстанції не мав жодних підстав відмовляти у стягненні фактично отриманих коштів, тобто заборгованості за тілом кредиту та простроченим тілом кредиту.
Однак, суд першої інстанції всупереч ст.1054 ЦК України, стягнув лише першу складову заборгованості за кредитом та безпідставно звільнив відповідача від відповідальності щодо погашення іншої складової, а саме заборгованості за простроченим тілом кредиту.
Також суд безпідставно не стягнув з відповідача штраф та пеню, не взявши до уваги, що згідно довідки про умови кредитування відповідач був повідомлений про усі умови кредитування, в тому числі щодо сплати пені та штрафів.
З наведених підстав, апелянт просив скасувати оскаржуване рішення в частині відмовив задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити, в іншій частині рішення залишити без змін.
В судовому засіданні апеляційного суду представник банку вимоги скарги підтримала в повному обсязі , просила її задоволити.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги.
Відповідно до ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Задовольняючи частково позов та стягуючи тіло кредиту, суд першої інстанції виходив з того, що із долученої до матеріалів справи анкети-заяви позичальника, підписаній сторонами 11.05.2010 року вбачається, що процентна ставка не зазначена, а також у цій заяві, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач ОСОБА_2 та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, суд вказав, що роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Оскільки рішення Верховинського районного суду від 11 листопада 2019 року оскаржується тільки в частині відмови у стягненні заборгованості за простроченим тілом кредиту;пенею за прострочене зобов`язання в сумі; пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн та штрафами, апеляційний суд переглядає дане рішення тільки в цій частині. В іншій частині рішення суду не переглядається.
Колегія суддів часково погоджується з висновком суду першої інстанції в оскаржуваній частині з огляду на наступне.
Матеріалами справи встановлено, що 11.05.2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №б/н, відповідно до якого відповідач по справі отримав кредит шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та встановлений кредитний ліміт на картковий рахунок (а.с.15).
В матеріалах справи міститься довідка про умови кредитування з використанням кредитки “Універсальна” від 12.05.2010 року, 55 днів пільгового періоду по договору SAMDN50OTC003150623 (а.с.16). У довідці вказано: 
тип картки - MasterCardMass;
тип кредитної лінії – відновлювальна;
пільговий період (нарахування процентів здійснюється за стакою 0,01% річних) – до 55 днів (пільгова ставка діє при умові погашення заборгованості до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості);
валюта рахунку – UAH;
базова відсоткова ставка в місяць (нараховується на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів в році) –UAH 2,5%;
розмір щомісячних платежів (що включають плату за використання кредитних коштів у звітному періоді) – 7% від заборгованості, але не менше 50 грн.вартості і не більше залишку заборгованості;
термін внесення щомісячних платежів – до 25 числа місяця, наступного за звітним;
пеня за невчасне погашення заборгованості, а саме: Пеня = пеня (1) + пеня (2), де пеня (1)=базова процентна ставка за договором / 30 – нараховується за кожен день прострочення кредиту: пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць – нараховується 1 раз в місяць за наявності прострочення по кредиту або процентам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн. і більше;
штраф при порушеннітермінів платежів по будь-якому із грошових зобовязань, передбачених договором, більше, ніж на 30 днів – 500 грн.+ 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту із врахуванням нарахованх фі прострочених платежів і комісій.
Із посиланням на вказані обставини, а також на те, що відповідач належним чином не виконував умови договору, банком надано розрахунок заборгованості станом на 05.09.2019 року на загальну суму 31081,12 грн., з яких:
-12199, 66 грн. - заборгованість за тілом кредиту;
-7579,99 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту;
-8545,89 грн. - пеня за прострочене зобов`язання ;
-800,0 грн. - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн;
-штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг в сумі 500 грн. 00 коп. (фіксована частина) та 1456 грн. 24 коп. (процентна складова) (а.с.10-14).
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. 
Встановлено, що 11.05.2010 року ОСОБА_2 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку і таким чином уклав із банком договір про надання банківських послуг, за умовами якого отримав кредит у розмірі 2500,0 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 15).
Відповідача було ознайомлено з фінансовими умовами надання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів, що підтверджується його підписом на довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», згідно з якою базова процентна ставка в місяць становить 2,5% на залишок заборгованості, а також встановлено розмір пені за несвоєчасне погашення заборгованості (а.с. 16).
Також встановлено, що ОСОБА_2 користувався кредитною карткою, неодноразово знімав кредитні кошти через термінали банку, проводив розрахунки за товари, тощо, що підтверджується випискою з його рахунку (а.с.71-79), а також вносив кошти на погашення кредиту, що підтверджується розрахунком заборгованості та свідчить про виконання грошових зобов`язань (а.с.10-14), що вказує на наявність між сторонами кредитних правовідносин.
Пред`являючи вимоги про погашення кредиту, банк просив, окрім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за простроченим тілом кредиту, пеню за прострочене зобов`язання, пеню за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг фіксовану частину та процентну складову.
Встановивши, що сторони обумовили в письмовому вигляді отримання кредитних коштів, розрахунком заборгованості підтверджується отримання відповідачем коштів, як тіла кредиту та наявність за ним заборгованості, апеляційний суд вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача простроченого тіла кредиту у розмірі 7579,99 грн. Суд першої інстанції дав правильну оцінку даним обставинам зіславшись на висновок Постанови великої палати верховного суду від 03.07.2019року у справі 342/180/17. При цьому, належно повідомлений про час та місце розгляду справи відповідач не подав своїх заперечень.
Щодо вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з відповідача пені та штрафів, апеляційний суд виходить з наступного.
Як вбачається з довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», сторони погодили відповідальність у вигляді пені за несвоєчасне погашення заборгованості - 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, та штрафів за порушення термінів платежів – 500 грн.+5% від суми заборгованості по кредитному ліміту (а.с. 16).
Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. 
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.         
За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення – строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.
Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15.
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають лише 8545,89 грн. пені за прострочене зобов`язання та 800,0 грн. пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.
За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні решти позовних вимог слід скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача 7579,99 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту, 8545,89 грн. - пені за прострочене зобов`язання, 800,0 грн. - пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. В решті рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.
Питання розподілу судових витрат суд вирішує за правилами ст.141 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу АТ КБ “ПриватБанк” задоволити частково.
Рішення Верховинського районного суду від 11 листопада 2019 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, заборгованості за пенею за прострочене зобов`язання, заборгованості за пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення.
       Позов в частині вимог АТ КБ “ПриватБанк”( м.Київ,вул.Грушевського,1Д,ЄДРПОУ 14360570) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 . АДРЕСА_2 ,Верховинський район,Івано-Франківської області,ІПН НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, заборгованості за пенею за прострочене зобов`язання та заборгованості за пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн задоволити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь АТ КБ “ПриватБанк”:
7579,99 грн. - заборгованості за простроченим тілом кредиту;         
8545,89 грн. - пені за прострочене зобов`язання ;         
800,0 грн. - пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн;         
В решті рішення суду залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь АТ КБ “ПриватБанк” 1921,0 грн. судового збору, у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також 2881,50 грн. судового збору, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 13 лютого 2020 року.

Суддя-доповідач:                                                                Василишин Л.В.
Судді:                                                                                Горейко М.Д.
                                                                               Матківський Р.Й.