Постанова
Іменем України
 
29 листопада 2019 року
м. Київ
справа № 210/5328/17
провадження № 61-39820св19
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
представник позивача- ОСОБА_2 ,
відповідачі: публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області в особі Криворізького відділення управління фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі судді Хлистуненко О. В., від 22 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області, у складі колегії суддів: Бондар Я. М., Барильської А. П., Зубакової В. П., від 05 червня 2018 року.
 
Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», (надалі - ПАТ «Кривбасзалізрудком») та Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області в особі Криворізького відділення управління фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області (далі - відділення Фонду) про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я.
Свої вимоги позивач мотивував тим, що він працював на підприємстві          ПАТ «Кривбасзалізрудком» 19 років 3 місяці на шахті «Гвардійська» на різних посадах. Внаслідок недосконалості робочих місць отримав професійне захворювання. При первинному огляді медико-соціальною експертною комісією (далі - МСЕК) від 03 лютого 2003 року йому встановлено 20 % втрати професійної працездатності. У зв`язку з ушкодженням здоров`я він звертався до суду за відшкодуванням моральної шкоди, рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області                           від 15 вересня 2006 року змінено рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 травня 2005 року в частині розміру стягнення моральної шкоди, стягнуто з відділення Фонду на його користь 12 тис. грн. Оглядом МСЕК від 01 квітня 2010 року позивачу вперше встановлено 10 % втрати професійної працездатності по професійному захворюванню - туговухість. Також позивач зазначав, що оглядом МСЕК   від 01 червня 2017 року йому встановлена втрата професійної працездатності у розмірі 40 % по хронічному обструктивному захворюванню легень (далі - ХОЗЛ). Через ушкодження здоров`я порушено нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, постійно виникають складнощі у зв`язку з загальною слабкістю, втомою, болями. 
Із урахуванням зазначеного, позивач просив позов задовольнити, стягнути з відділення Фонду на його користь у зв`язку з ушкодженням здоров`я моральну шкоду у розмірі 17 280, 00 грн, через погіршення стану здоров`я без урахування податку з доходів фізичних осіб, та стягнути з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на його користь суму моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я у розмірі 26 880, 00 грн, без урахування податку з доходів фізичних осіб.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 лютого 2018 року позовні вимоги      ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь  ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 10 тис. грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем доведено факт заподіяння йому моральної шкоди при виконанні ним трудових обов`язків, а тому враховуючи положення статей 153, 237-1 КЗпП України, моральна шкода підлягає стягненню із роботодавця. Позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягненні моральної шкоди з відділення Фонду через збільшення відсотку втрати професійної працездатності визнанні такими, що до задоволення не підлягають у зв`язку з їх безпідставністю.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
ПостановоюАпеляційного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 лютого 2018 року - без змін. 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що стягуючи з відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 тис. грн, судом першої інстанції враховано характер отриманого позивачем професійного захворювання, яке призвело до втрати слуху, відсоток втрати ним професійної працездатності. Доводи позивача про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди з відділення Фонду через збільшення відсотку втрати професійної працездатності визнанні безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення. Зазначено, що потерпілі мають право на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, якщо стійку втрату працездатності у зв`язку з травмою на виробництві або професійним захворюванням вперше встановлено у період із 01 квітня 2001 року по 31 грудня 2005 року, тобто під час дії законодавчих актів, які надавали потерпілим таке право.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , просить рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2018 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати і передати справу у цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга мотивована тим, що при вирішенні спору судами не застосовано положення статті 1203 ЦК України. Вказував, що при первинному огляді МСЕК від 03 лютого 2003 року йому встановлено 20 % втрати професійної працездатності. Оглядом МСЕК від 01 червня 2017 року встановлена втрата професійної працездатності у розмірі 40 %. Тобто відсоток втрати працездатності збільшився на 15 %. Суди не врахували, що втрата працездатності вперше, була встановлена у період з 01 квітня         2001 року до 31 грудня 2005 року, а тому судами неправомірно не застосовано частину третю статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності», у редакції, чинній на момент встановлення стійкої втрати працездатності вперше.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 03 серпня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.
Відзив на касаційну скаргу не надходив
Фактичні обставини справи, встановлені судами
ОСОБА_1 на протязі 19 років 3 місяців працював на шахті «Гвардійська» у ПАТ «Кривбасзалізрудком» на різних посадах, де підпадав під дію шкідливих факторів виробничого середовища.
Згідно акту № 19 розслідування хронічного захворювання (отруєння)           від 23 грудня 2002 року встановлено, що професійне захворювання пиловий бронхіт, емфізема легенів у позивача ОСОБА_1 виникло у зв`язку з шкідливими умовами праці, де він підпадав під дію шкідливих факторів виробничого середовища. Зокрема, концентрація пилу у повітрі робочої зони перевищувала допустиму концентрацію (а. с. 13-14).
Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 вересня         2006 року у справі № 22-10431/2006 змінено рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 травня 2005 року та збільшено розмір стягнутої з відділення Фонду на користь ОСОБА_1 моральної шкоди з 2 тис. грн до 12 тис. грн (а. с. 15-17).
Вказаним рішенням апеляційного суду встановлено, що згідно висновку МСЕК від 03 лютого 2003 року позивачеві вперше було встановлено стійку втрату професійної працездатності у розмірі 20 % на строк до 01 січня         2004 року. При повторному огляді МСЕКу 03 лютого 2004 року ступінь втрати професійної працездатності підтверджено на строк до 01 січня          2006 року.
В подальшому стан здоров`я позивача погіршився.
У лютому 2010 року позивачу ОСОБА_1 вперше встановлено професійне захворювання: нейросенсорна приглухуватість, зі зниженням слуху.
Згідно акту № 8 від 17 березня 2010 року розслідування хронічного професійного захворювання причиною виникнення у позивача встановленого професійного захворювання є зазначена робота на протязі            19 років 3 місяців на шахті «Гвардійська» ВО «Кривбасруда» та                            ВАТ «Кривбасзалізрудком» в умовах підвищеного рівня шуму, джерелами якого було конструктивно недосконале обладнання (пункт 16 акту № 8)               (а. с. 22). 
Відповідно до пункту 19 акту у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 працював у шкідливих умовах 19 років та 3 місяці на різних посадах, визначити конкретних посадових осіб, які відповідальні за профілактику виникнення професійного захворювання, неможливо (а. с. 23).
Позиція Верховного Суду
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
З урахуванням того, що визначення об`єкта відсутності у спірних правовідносинах має суттєве значення для правозастосовчої практики, колегія суддів вважає, що судові рішення у цій справі належить переглянути у касаційному порядку по суті.
Згідно з положеннями частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу.
Статтею 153 КЗпП України передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.
Частиною першою статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня  1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до                   статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Згідно з частиною першою статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.
Відповідно до підпункту «е» пункту 1 частини першої статті 21 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі - Закон № 1105-XIV) у редакції, чинній станом на час встановлення позивачу у лютому 2003 року вперше стійкої втрати професійної працездатності, у разі настання нещасного випадку Фонд зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому.
Страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у статті 14 цього Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг (частина друга            статті 13 Закону № 1105-XIV у вказаній редакції).
Нещасний випадок - це обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов`язків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоров`ю або настала смерть (частина перша статті 14 Закону № 1105-XIV).
Отже, право потерпілого на відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, Закон № 1105-XIV пов`язував з настанням страхового випадку.
Згідно висновку МСЕК від 03 лютого 2003 року позивачеві вперше було встановлено стійку втрату професійної працездатності у розмірі 20 % на строк до 01 січня 2004 року. При повторному огляді у МСЕК 03 лютого          2004 року ступінь втрати професійної працездатності підтверджено на строк до 01 січня 2006 року.
Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 вересня         2006 року у справі № 22-10431/2006 змінено рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 травня 2005 року та збільшено розмір стягнутої з відділення Фонду на користь ОСОБА_1 моральної шкоди з 2 тис. грн до 12 тис. грн у зв`язку із ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків (а. с. 15-17).
Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 лютого 2007 року № 717-V (далі - Закон № 717), який набрав чинності 20 березня 2007 року.
20 березня 2007 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 лютого 2007 року № 717-V (далі - Закон № 717), згідно з яким був виключений підпункт «е» пункту 1 частини першої статті 21 Закону № 1105-XIV, а також інші приписи, які кваліфікували відшкодування моральної шкоди як страхові виплати.
Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 17 березня 2010 року причиною виникнення у позивача професійного захворювання, визначено робота на протязі тривалого часу на шахті Гвардейська ВО «Кривбасруда» в умовах підвищеного рівня шуму, який перевищував гранично допустимий рівень.
У лютому 2010 року позивачу ОСОБА_1 вперше встановлено професійне захворювання: нейросенсорна приглухуватість, зі зниженням слуху.
Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 мотивувальної частини рішення № 20-рп/2008 від 8 жовтня 2008 року звернув увагу на те, що положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте зазначив, що право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237^1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).
Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (частини друга та третя статті 5 ЦК України).
Враховуючи викладене, до спірних правовідносин в частині заявлених позовних позивачем до відділення Фонду слід застосовувати Закон                 № 1105-XIV у редакції, під час дії якої позивачеві була заподіяна моральна шкода у зв`язку з ушкодженням здоров`я, момент виникнення права на відшкодування якої пов`язується з моментом встановлення МСЕК ступеня втрати працездатності.
Подібних висновків у спірних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 05 грудня 2018 року у справі                        № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18), від 23 січня 2019 року у справі № 210/2104/16-ц (провадження № 14-597цс18), а тому в силу положень частини четвертої статті 263 ЦПК України їх слід врахувати при вирішенні цього спору.
Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Враховуючи положення статті 1168 ЦК України, а також встановлені рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 вересня           2006 року у справі № 22-10431/2006 обставини, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, заявлених до відділення Фонду, оскільки  ОСОБА_1 було реалізовано право на отримання компенсації з відділення Фонду за завдану моральну шкоду внаслідок отриманого професійного захворювання, встановленого йому вперше у 2003 році, а за завдання моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, яке виявлено у          2010 році, відповідальність несе роботодавець.
Верховний Суд погоджується із висновками судів попередніх інстанцій, із урахуванням встановлених обставин цієї справи, що позивач реалізував своє право на відшкодування моральної шкоди, яка підлягала стягненню з відділення Фонду. Моральну шкоду, компенсацію про стягнення якої позивач заявив у цій справі, відшкодовано за рахунок роботодавця.
Ці та інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень  статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.
Колегія суддів погоджується з висновками судів по суті вирішення спору. Судами правильно застосовано норми матеріального права, дотримано норми процесуального права, зроблено обґрунтовані висновки на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами (стаття 89 ЦПК України).
Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.
Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2018 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді: | Є. В. Синельников
| С. Ф. Хопта
| В. В. Шипович