ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

22 січня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 160/8898/19	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Мельника В.В. (доповідач),
                               суддів:  Сафронової С.В., Чепурнова Д.В.,     
за участю секретаря судового засідання  Царьової Н.П.,
розглянувши у відкритому 
судовому засіданні в м. Дніпрі 
апеляційну скаргу                                ОСОБА_1 

на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2019 року (головуючий суддя - Кучма К.С.) про повернення позовної заяви в адміністративній справі

за позовом                                          ОСОБА_1 

до                                                   Виконавчого комітету Тернівської районної у місті Кривому Розі ради

про                                                   визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся із позовом до Виконавчого комітету Тернівської районної у місті Кривому Розі ради (далі - Відповідач) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2019 року у справі №160/8898/19 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків (а.с.2-3).
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Тернівської районної у місті Кривому Розі ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - повернуто позивачу (а.с. 11-12). 
Позивач - ОСОБА_1 , не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, оскаржив її в апеляційному порядку (а.с. 16-22).
В апеляційній скарзі Позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що Позивач усунув недоліки позовної заяви у повному обсязі, однак судом першої інстанції не було надано належної оцінки поданим Позивачем документам на виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху, що призвело до винесення оскаржуваної ухвали про повернення позовної заяви.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. 
Учасники справи, які були належним чином сповіщені про місце, дату та час розгляду справи, в судове засідання своїх представників не направили, що не перешкоджає розгляду справи.
Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.
Повертаючи позовну заяву суд першої інстанції виходив з того, що позивач, який належним чином повідомлений про залишення його позовної заяви без руху, у визначений судом термін недоліки позовної заяви у повному обсязі не усунув, що є підставою для повернення позовної заяви згідно з ст. 169 КАС України.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
У ч.ч. 1.-4 ст. 169 КАС України передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до адміністративного суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 171 цього Кодексу.
Позовна заява повертається позивачеві, зокрема, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Таким чином, необхідною умовою для повернення позивачу поданої ним позовної заяви на підставі пункту 1 частини 4 статті 169 КАС України є наявність одночасної сукупності наступних умов:
1) позовна заява була залишена ухвалою суду без руху із визначенням її конкретних недоліків відповідно до вимог статей 160, 161 КАС України;
2) позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, визначений судом.
З матеріалів справи встановлено, що 13 вересня 2019 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано десятиденний строк, з моменту отримання ухвали, для усунення недоліки позовної заяви, а саме шляхом надання до суду:
- належним чином завіреної заяви-запиту від 02.05.19 р. для суду та відповідача;
- оригіналу документу про сплату судового збору в розмірі 768,40 грн.
Дослідивши подану Позивачем на виконання вимог ухвали суду першої інстанції від 13 вересня 2019 року заяву (а.с. 7), колегія суддів дійшла висновку, що останнім, не у повному обсязі виконано вимоги ухвали суду першої інстанції про залишення позовної заяви без руху, з огляду на таке.
Щодо ненадання суду доказів сплати судового збору, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні заяви про звільнення від сплати судового збору,  не надав належної оцінки довідці Управління праці та соціального захисту населення Тернівського району м. Кривий Ріг від 15.10.2019 №9505 про щомісячну компенсаційну виплату по догляду за інвалідом І групи ОСОБА_2 , як доказу майнового стану Позивача, що перешкоджає останньому сплатити судовий збір за подання позовної заяви у даній справі. Зокрема, суд першої інстанції не проаналізував ту обставину, що Позивач, в даному випадку, не може одночасно бути працевлаштованим та отримувати компенсаційні виплати за постійне надання соціальних послуг по догляду за інвалідом І групи ОСОБА_2 , так як п. 4 Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2004 р. №558, встановлено певні обмеження щодо кола осіб, які можуть отримувати щомісячні компенсаційні виплати за постійне надання соціальних послуг.
Разом з цим, відсутність доказів сплати судового збору є не єдиною підставою, з огляду на яку суд першої інстанції залишив позовну заяву ОСОБА_1 без руху, оскільки ще однією підставою для залишення позовної заяви без руху у даній справі слугувало ненадання Позивачем належним чином завіреної заяви-запиту від 02.05.19 р. для суду та відповідача.
Суд апеляційної інстанції звертає угаву на те, що відповідно до ч. 4 ст. 161 КАС України Позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).
При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 161 КАС України до позовної заяви додаються її копії, а також копії доданих до позовної заяви документів відповідно до кількості учасників справи, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.
З матеріалів справи встановлено, що в межах спірних правовідносин Позивач оскаржує бездіяльність Відповідача щодо не забезпечення гарантій ст. 3, 28, 46 Конституції України при розгляді заяви від 02.05.19р., при цьому, всупереч вимогам  4 ст. 161 КАС України, до позовної заяви не додав належним чином завіреної копії або оригіналу вказаної заяви для суду та відповідача, про що зазначено судом першої інстанції в ухвалі від 13 вересня 2019 року про залишення позовної заяви без руху.
Більш того, належним чином завірену копію або оригінал заяви від 02.05.19 р. Позивач не додав і до заяви про відкриття провадження по справі після усунення недоліків, яку подав на виконання вимог ухвали суду першої інстанції від 13 вересня 2019 року про залишення позовної заяви без руху.
Зазначене свідчить про те, що Позивач, в частині надання належним чином завіреної заяви від 02.05.19 р., у встановлений судом строк вимоги ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2019 року про залишення позовної заяви без руху не виконав, що відповідно до пункту 1 частини 4 статті 169 КАС України є підставою для повернення позовної заяви.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про правомірність постановлення судом першої інстанції ухвали про повернення позовної заяви, у зв`язку з не усуненням її недоліків Позивачем у повному обсязі.
Також, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу Позивача на те, що відповідно до ч. 8 ст. 169 КАС України повернення адміністративного позову не позбавляє права на його повторне подання в порядку визначеному законом.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції постановив у цій справі обґрунтовану ухвалу про повернення адміністративного позову Позивачу на підставі п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України без порушень норм чинного процесуального законодавства, а тому ухвалу суду першої інстанції від 25 жовтня 2019 року необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 310, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2019 року по справі №160/8898/19 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
В повному обсязі постанова складена 28 січня 2020 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      В.В. Мельник 

                               суддя                                                                      С.В. Сафронова 

                               суддя                                                                      Д.В. Чепурнов