П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

28 січня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/6597/19	

 	Головуючий в 1 інстанції: Радчук А.А.                                                            Дата і місце ухвалення: 17.12.2019р., м. Одеса                                         	
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі:
головуючого  -    Ступакової І.Г.
суддів             -    Бітова А.І.
-          Лук`янчук О.В.

        розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Подільського міжрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання протиправними дій щодо звернення стягнення на майно та зобов`язання утриматись від вчинення дій щодо звернення стягнення на майно, -

В С Т А Н О В И Л А :

07.11.2019р. ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Подільського міжрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просив суд:
- визнати протиправними дії старшого державного виконавця Подільського міжрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Кіртоки В.Є. щодо звернення стягнення на належну ОСОБА_1 1/2 частину магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ;
- зобов`язати державного виконавця у виконавчому провадженні ВП №53525560 утриматись від звернення стягнення на майно, яке належить ОСОБА_1 , а саме: на 1/2  частину магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Позов обґрунтовував тим, що на виконанні у відповідача перебуває виконавче провадження ВП №53535560 про стягнення з ОСОБА_2 , яка являється дружиною ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_3 боргу в сумі 594 197,65 грн., в рамках якого було накладено арешт на магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_1 . Ухвалою Котовського міськрайонного суду від 18.09.2019р. у справі щодо поділу майна подружжя судом було затверджено мирову угоду, якою визнано право власності на 1/2 частину магазину за ОСОБА_1 . У зв`язку з цим, позивач вважає, що державним виконавцем відповідача незаконно вчиняються дії щодо звернення стягнення на належну позивачу 1/2 частину магазину за вказаною адресою, оскільки ні Законом України «Про виконавче провадження», а ні Інструкцією з організації примусового виконання рішень, не передбачено можливості реалізації майна особи, яка не є боржником. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення від 17.12.2019р. з прийняттям нового судового рішення - про задоволення поданого позову у повному обсязі.
В своїй скарзі апелянт зазначає, що в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції не обґрунтував свою правову позицію, що на магазин не поширюється правовий режим спільного сумісного майна подружжя, а також не надав правової оцінки твердженням позивача про необхідність звернення стягнення на рухоме майно, а тільки за його відсутності - на нерухоме майно, як це передбачено положеннями ч.ч. 5, 6 ст.48 та ч.1 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження». 
Також, апелянт посилається на те, що висновок суду першої інстанції про відсутність у ОСОБА_1 жодних майнових прав на 1/2 частину магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , суперечить вимогам ст.ст. 60, 70 Сімейного кодексу України, ст. 368 Цивільного кодексу України, а також ч.5 ст.242 КАС України. Судом залишено поза увагою, що саме через накладення арешту на все приміщення магазину за вказаною адресою ОСОБА_1 позбавлений можливості зареєструвати право власності на свою частину, яку за ним визнано на підставі ухвали Котовського міськрайонного суду від 18.09.2019р.
ОСОБА_3 подав письмовий відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому просить скаргу позивача залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін. Третя особа зазначає, що виконавче провадження №53535560 по примусовому стягненню боргу з ОСОБА_2 було відкрито 07.03.2017р., арешт на все майно боржника, в тому числі і на нерухоме, було накладено 17.03.2017р., а безпосередньо на магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_1 - 20.06.2019р., тобто задовго до набуття чинності ухвалою Котовського міськрайонного суду від 18.09.2019р. у справі щодо поділу майна подружжя. Тобто, на момент накладення арешту на майно боржника у виконавчому провадженні №53535560 жодних прав та інтересів ОСОБА_1 порушено не було. До того ж, ні зі сторони ОСОБА_2 , а ні зі сторони ОСОБА_1 протягом всього виконавчого провадження не подавалися скарги  на дії державного виконавця стосовно накладення заборон (арештів) на відчуження належного їм  на праві спільної сумісної власності подружжя майна, тоді як про відповідні заборони (арешти) їм було відомо. 
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.1 ч.1 ст.311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що на виконанні у Подільському міжрайонному відділі Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області перебуває виконавче провадження №53535560 по примусовому виконанню виконавчого листа №505/3196/14-ц від 06.03.2017р., виданого Котовським міськрайонним судом Одеської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості у розмірі 588309,34 грн. та судового збору у розмірі 5888,31 грн., а всього 594197,65 грн.
17.03.2017р. старшим державним виконавцем Подільського міжрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Одеській області Орєшиною В.Є. прийнято постанову у ВП №53535560 про арешт майна боржника, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника ОСОБА_2 у межах суми звернення стягнення.
04.12.2017р. старшим державним виконавцем Подільського міжрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Одеській області Орєшиною В.Є. прийнято постанови у ВП №53535560 про арешт коштів боржника, якими накладено арешт на кошти ОСОБА_2 , які містяться на рахунках в ПАТ КБ «ПриватБанк» та в ПАТ «Альфа-Банк».
20.06.2019р. по зазначеному виконавчому провадженню старшим державним виконавцем Подільського міжрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Орєшиною В.Є. було винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, відповідно до якої описано та накладено арешт на магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1», літ. «А,А1,А2», загальною площею 94,1 кв.м., в тому числі торговельною площею 64,3 кв.м., реєстраційний номер 36645217, місцезнаходження: АДРЕСА_1.
Постановою державного виконавця від 04.09.2019р. призначено суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «Євроексперт Груп» у ВП №53535560, якого зобов`язано надати звіт про визначення вартості магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», літ. «А,А1,А2», загальною площею 94,1 кв.м., в тому числі торговельною площею 64,3 кв.м., реєстраційний номер 36645217, місцезнаходження: АДРЕСА_1.
05.09.2019р. старшим державним виконавцем Подільського міжрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Орєшиною В.Є. було винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, відповідно до якої описано та накладено арешт на 246 одиниць одягу, що належить боржнику ОСОБА_2 .
Ухвалою Котовського міськрайонного суду від 18.09.2019р. по справі №505/1850/19 щодо поділу майна подружжя судом було затверджено мирову угоду, якою за ОСОБА_1 визнано право власності на 1/2 частину магазину за адресою: АДРЕСА_1 .
15.11.2019р. Подільським міжрайонним відділом Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області було направлено до Одеської філії ДП «СЕТАМ» заявку про реалізацію арештованого майна при примусовому виконанні виконавчого провадження у ВП № 53535560, а саме магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», літ. «А,А1,А2», загальною площею 94,1 кв.м., в тому числі торговельною площею 64,3 кв.м. реєстраційний номер 36645217, місцезнаходження: АДРЕСА_1.
ОСОБА_1 вважаючи, що державним виконавцем Подільського міжрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області при вчиненні дій щодо звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , порушено його права, як власника 1/2 частини магазину, звернувся з даним позовом до суду. 
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що  жодних дій з реалізації майна ОСОБА_1 , який не є боржником за вищезазначеним виконавчим провадженням, відповідачем не вчинялось. Право власності ОСОБА_1 на 1/2 частину магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , не зареєстровано. На час передачі арештованого майна на реалізацію, станом на 15.11.2019р., згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у повній мірі належить боржнику за виконавчим провадженням № 53535560 ОСОБА_2 .
Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та відсутність підстав для їх задоволення виходячи з наступного.
Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.
Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
Згідно ст.63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до частини першої статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Статтею 73 СК України передбачено, що за зобов`язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі.
Стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).
Згідно ч.1 ст.10 Закону №606-XIV заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Відповідно до ст.18 Закону №606-XIV виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону №606-XIV звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.
Частиною 1 статті 50 Закону передбачено, що звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому, в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.
Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.
У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 56 Закону №606-XIV арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.
З аналізу вказаних норм у їх сукупності слідує, що при здійсненні виконавчого провадження щодо примусового виконання вимог виконавчого листа про стягнення заборгованості державний виконавець, серед іншого, перевіряє наявність у боржника майна на праві власності, на яке може бути звернено стягнення. При цьому, державний виконавець, для забезпечення звернення стягнення, має право накласти арешт на належне боржнику майно та заборону на його відчуження.
Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташований за адресою: АДРЕСА_1, належить боржнику за виконавчим провадженням № 53535560 ОСОБА_2 .
Право власності ОСОБА_1 на 1/2 частину магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташованого за адресою: АДРЕСА_1, не зареєстровано, що учасниками справи не заперечується.
Тобто, як на момент накладення державним виконавцем в межах виконавчого провадження №53535560 арешту на магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1», так і станом на дату розгляду даної справи в суді ОСОБА_2  є єдиним законним власником зазначеного об`єкту нерухомого майна. 
З вказаного слідує, що державний виконавець відповідача 20.06.2019р. обґрунтовано виніс постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, відповідно до якої описано та накладено арешт на магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1», літ. «А,А1,А2», загальною площею 94,1 кв.м., в тому числі торговельною площею 64,3 кв.м., реєстраційний номер 36645217, місцезнаходження: АДРЕСА_1, а також здійснюються дії щодо звернення стягнення на вказаний об`єкт нерухомого майна.
Колегія суддів не приймає до уваги посилання позивача на те, що ухвалою суду від 18.09.2019р. за ОСОБА_1 визнано право власності на 1/2 частину магазину за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказана ухвала є підставою для державної реєстрації права власності відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Щодо посилань ОСОБА_1 на те, що через накладення арешту на все приміщення магазину за вказаною адресою ОСОБА_1 позбавлений можливості зареєструвати право власності на свою частину, яку за ним визнано на підставі ухвали Котовського міськрайонного суду від 18.09.2019р., то колегія суддів зазначає, що положеннями статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
При вирішенні спору колегія суддів враховує, що приписами ст. 60 СК України встановлена презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Однак, ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що згідно положень ч.ч. 5, 6 ст.48 та ч.1 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» спочатку здійснюється звернення стягнення на рухоме майно, а тільки за його відсутності - на нерухоме майно. Однак, у даному випадку, за твердженнями ОСОБА_1 , при наявності у ОСОБА_2 рухомого майна, державним виконавцем відповідача накладено арешт і здійснюються заходи щодо звернення стягнення на об`єкти нерухомості.  
Колегія суддів не приймає до уваги такі посилання апелянта, оскільки вважає, що відповідними діями (рішеннями) відповідача не порушено прав позивача, які підлягають захисту в судовому порядку. ОСОБА_1 не являється стороною ВП №53535560.
З цих підстав колегія суддів не враховує надану апелянтом копію висновку №19-7637/7691-7694 експертного дослідження по визначенню ринкової вартості товару  від 11.12.2019р., складеного Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз за замовленням ОСОБА_2
Більше того, постанови державного виконавця від 20.06.2019р. про опис та арешт майна (коштів) боржника та від 04.09.2019р. про призначення суб`єкта оціночної діяльності не оскаржено в судовому порядку. В матеріалах справи відсутні докази подання ОСОБА_2 будь-яких скарг на дії державного виконавця стосовно накладення заборон (арештів) на відчуження належного їй  майна.
На підставі викладеного колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги та скасування рішення суду від 17 грудня 2019 року немає.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст. 287, 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2019 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.
                                                                                   Повний текст судового рішення виготовлений 28 січня 2020 року.

Головуючий суддя 	 	Ступакова І.Г.	
Судді	    	Бітов А.І.   Лук`янчук О.В.