Постанова                                                     
Іменем України                           
 
19 лютого 2020 року                                                                     
м. Київ
                                                                                
справа № 495/4718/15-ц  
 
провадження № 61-13828св19 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Висоцької В. С., 
суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Сердюка В. В.,               Фаловської І. М., 
 
учасники справи:
 
позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
відповідачі: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Затоківська селищна рада, Відділ державної реєстрації Білгород-Дністровської міської ради, 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - адвоката Васильєва Павла Олеговича на постанову Одеського апеляційного суду від 12 червня 2019 року у складі колегії суддів: Драгомерецького М. М., Дрішлюка А. І., Черевка П. М.
 
у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Затоківської селищної ради, Відділу державної реєстрації Білгород-Дністровської міської ради про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками шляхом визнання незаконними та скасування рішень Затоківської селищної ради, визнання незаконними договорів купівлі-продажу та скасування реєстрації,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог 
У провадженні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області знаходилися цивільні справи:
- справа № 495/5088/16-ц за позовом Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради в інтересах територіальної громади смт Затока міста Білгород-Дністровського Одеської області про визнання правочинів недійсними;
- справа № 495/3053/15-ц за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно;
- справа № 495/4718/15-ц за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Затоківської селищної ради, Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсними державних актів на земельні ділянки та скасування державної реєстрації права власності.
В процесі судового розгляду справи позовні вимоги по вказаним цивільним справам неодноразово уточнювалися.
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області                         від 14 липня 2016 року вказані цивільні справи були об`єднані в одне провадження, справі присвоєно єдиний номер 495/4718/15-ц.
В процесі розгляду вказаних позовних заяв у суді на розгляді залишилася цивільна справа за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Затоківської селищної ради, Відділу державної реєстрації Білгород-Дністровської міської ради про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками шляхом визнання незаконними та скасування рішень Затоківської селищної ради, визнання незаконними договорів купівлі-продажу та скасування реєстрації.
Позовні вимоги мотивовано тим, що позивачі є власниками земельних ділянок у садовому товаристві «Січневець-3» Затоківської селищної ради міста Білгород-Дністровського Одеської області. 
Суміжними співвласниками земельних ділянок є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які на підставі рішень Затоківської селищної ради міста Білгород-Дністровського                       від 05 липня 2013 року №№ 1376, 1377 та від 17 квітня 2014 року №№ 1896, 1897 отримали державні акти на право власності на земельні ділянки для індивідуального дачного будівництва з кадастровими номерами за адресою: АДРЕСА_1 . 
Підставою виникнення права власності на вказані земельні ділянки стало рішення Затоківської селищної ради від 23 грудня 2014 року, яким було затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність відповідачів.
09 грудня 2015 року на підставі нотаріального посвідчених договорів купівлі-продажу відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відчужили спірні земельні ділянки ОСОБА_7 .
Оспорювані рішення Затоківської селищної ради від 05 липня 2013 року №№ 1376, 1377, від 17 квітня 2014 року №№ 1896, 1897 та від 23 грудня 2014 року про затвердження проекту землеустрою є частково недійсними і такими, що порушують права та інтереси позивачів, суперечать громадським та приватним інтересам, адже порушують права позивачів, як членів територіальної громади смт Затока. 
Внаслідок відведення зазначених земельних ділянок у власність відповідачів, позивачі позбавлені можливості заїзду на належні їм ділянки, до їх будинків з автодороги Одеса-Білгород-Дністровський, тоді як будівництво фасаду їх будинків здійснено з виходом до автошляху, з влаштуванням заїзду з автошляху.
Згідно з Генеральним планом смт Затока, Сонячний район, земельні ділянки, які були надані відповідачам відносяться до категорії земель «інші землі», що не відносяться до категорії земель «садибної житлової забудови». 
Тому Генеральним планом смт Затока, затвердженим рішенням Затоківської селищної ради від 25 лютого 2005 року № 1461 не передбачено відведення земель під індивідуальне дачне будівництво на вказаній території, крім того взагалі не існує адрес « АДРЕСА_1 ».
Технічна документація із землеустрою, складена на спірні земельні ділянки суперечить проектній документації на будинок ОСОБА_1 , з влаштуванням заїзду на ділянку з автотраси Одеса-Білгород-Дністровський з наданими спірними земельними ділянками, не містить у собі погоджень власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, а саме позивачів у справі.
Також проектна документація суперечить статтям 9, 10 Закону України «Про автомобільні дороги», оскільки індивідуальне дачне будівництво ніяким чином не відноситься до складових автомобільних доріг загального користування, а розміщення інших об`єктів у межах смуги відведення без погодження з власниками доріг не допускається.
Оспорювані договори купівлі-продажу земельних ділянок, укладені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є похідними від незаконних рішень Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області від 05 липня 2013 року,                              від 17 квітня 2014 року та від 23 грудня 2014 року, тому повинні бути скасовані.
Враховуючи викладене,  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 просили:
- усунути перешкоди у користуванні земельними ділянками №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_4, НОМЕР_2 , НОМЕР_6 , які розташовані на території садового товариства «Січневець-3» та нерухомим майном, що розташоване на території вказаних ділянок, шляхом визнання незаконним та скасування рішень Затоківської селищної ради міста Білгород-Дністровський                   від 05 липня 2013 року № № 1376, 1377, від 17 квітня 2014 року №№ 1896, 1897, у тих частинах, на підставі яких ОСОБА_5 і ОСОБА_6 було видано державні акти на право власності на земельні ділянки для індивідуального дачного будівництва з кадастровими номерами: 5110300000:02:022:0176, 5110300000:02:022:0175 за адресою: АДРЕСА_1 ;
- усунути перешкоди у користуванні земельними ділянками №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_4 , НОМЕР_2 , НОМЕР_6 , які розташовані на території садового товариства «Січневець-3» та нерухомим майном, що розташоване на території вказаних ділянок, шляхом визнання незаконним та скасування рішень Затоківської селищної ради від 23 грудня 2014 року, у тій частині, в якій було затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність відповідачів ОСОБА_5 і ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 ;
- визнати незаконним договір купівлі-продажу земельної ділянки по АДРЕСА_2 , укладений 09 грудня 2015 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 та договір купівлі-продажу земельної ділянки по АДРЕСА_2 , укладений 09 грудня 2015 року між ОСОБА_6 та                    ОСОБА_7 ;
- скасувати державну реєстрацію земельної ділянки по АДРЕСА_2 з кадастровим номером: 5110300000:02:022:0176 та земельної ділянки по АДРЕСА_2 з кадастровим номером: 5110300000:02:022:0175.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області                                 від 11 червня 2018 року у складі судді Боярського О. О. в задоволенні позову відмовлено.
Рішення місцевого суду мотивоване тим, що вхід та заїзд до належних позивачам земельних ділянок здійснюється із сторони Дністровського лиману через внутрішні проїзди Садового товариства «Січнівець-3», що підтверджується копією викопіювання з Проекту внесення змін до Генерального плану смт Затока Одеської області, складеного архітектором Затоківської селищної ради Майченко А . Г. та затвердженого рішенням Затоківської селищної ради від 06 березня 2015 року № 2832, з якого чітко видно місце розташування автомобільної дороги (вулиці Сонячна), земельних ділянок позивачів та відповідачів.
Також місцевий суд зазначив, що той факт, що позивачі звикли через зручність або з інших причин мати два в`їзди-виїзди із своїх садових ділянок, у тому числі за рахунок чужих земель (раніше Затоківської селищної ради, а пізніше наданих громадянам ОСОБА_10 та ОСОБА_6 ) не може слугувати доказом здійснення заїзду саме таким способом.
Доводи позивачів про те, що надані ОСОБА_10 та ОСОБА_6 земельні ділянки відносяться до категорії земель загального користування є безпідставними.
Крім того, спірні земельні ділянки знаходяться по АДРЕСА_2 і ніяк не тотожні з автомобільною дорогою Одеса-Ізмаїл.
Надані позивачами копії приписів Затоківської селищної ради від 21 серпня                    2006 року та від 07 лютого 2007 року не свідчать про віднесення саме спірних земельних ділянок до земель загального користування, оскільки межі ділянок відповідачів сформовано у 2014 році з моменту встановлення цих меж в натурі та державної реєстрації ділянок в Державному земельному кадастрі України. Тобто ці приписи є неналежними доказами.
Доводи позивачів щодо необхідності погодження проектів землеустрою з санітарно-епідеміологічними органами не ґрунтуються на нормах земельного законодавства. Наведена у позові норма статті 118 ЗК України таких положень не містить.
Позивачі жодними належними та допустимими доказами не обґрунтували порушення своїх прав та законних інтересів оспорюваними рішеннями органу місцевого самоврядування та правочинами, що унеможливлює захист їх прав та законних інтересів.
Отже, обставини на які посилаються позивачі, як на підставу доведеності порушення їх прав та законних інтересів спростовуються матеріалами справи. Позивачі не є суміжними власниками земельних ділянок із відповідачами та незважаючи на тривалий розгляд справи у суді, не скористалися своїм правом на призначення відповідних експертиз для доведеності обґрунтувань наявності свого порушеного права.
Постановою Одеського апеляційного суду від 12 червня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 задоволено.
Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області                             від 11 червня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову.
Усунуто перешкоди у користуванні земельними ділянками №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_4, НОМЕР_2,                    НОМЕР_6, що належать на праві власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,                      ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та розташовані на території садового товариства «Січневець-3» і нерухомим майном, що розташоване на території вказаних ділянок, шляхом визнання незаконним та скасування рішень Затоківської селищної ради міста Білгород-Дністровський від 05 липня 2013 року №№ 1376, 1377, від 17 квітня 2014 року №№ 1896, 1897, у тих частинах, на підставі яких ОСОБА_5 , ОСОБА_6 було видано державні акти на право власності на земельні ділянки для індивідуального дачного будівництва з кадастровими номерами 5110300000:02:022:0176, 5110300000:02:022:0175 за адресою: АДРЕСА_1 .
Усунуто перешкоди у користуванні земельними ділянками №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_4 , НОМЕР_2 ,                      НОМЕР_6 , що належать на праві власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,                                    ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та розташовані на території садового товариства «Січневець-3» та нерухомим майном, що розташоване на території вказаних ділянок, шляхом визнання незаконним та скасування рішень Затоківської селищної ради                             від 23 грудня 2014 року, у тій частині, в якій було затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність ОСОБА_5 , ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнано незаконними договір купівлі-продажу земельної ділянки по АДРЕСА_2 , укладений 09 грудня            2015 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 та договір купівлі-продажу земельної ділянки по АДРЕСА_2 , укладений 09 грудня 2015 року, укладений між ОСОБА_6 та                     ОСОБА_7 
Скасовано державну реєстрацію земельної ділянки по АДРЕСА_2 з кадастровим номером 5110300000:02:022:0176 та земельної ділянки по АДРЕСА_2 з кадастровим номером 5110300000:02:022:0175 за ОСОБА_7 .
Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що місцевим судом не було враховано те, яким чином внесені рішенням Затоківської селищної ради                                    від 06 березня 2015 року № 2832  зміни у Генеральний план могли впливати на події, що відбувалися до внесення змін у 2013-2014 роках, коли ухвалювалися оспорювані рішення селищної ради.
Судом не надано оцінки належним чином засвідченої органом досудового слідства копії Генерального плану смт Затока, що знаходиться в матеріалах кримінального провадження, зміст якого суперечить твердженням відповідача Затоківської селищної ради та суду першої інстанції, яка була отримана позивачами з Головного Управління національної поліції в Одеській області за їх зверненням, згідно з яким спірні земельні ділянки відносяться до категорії земель «інші землі», а не до категорії земель рекреаційного призначення.
Генеральним планом смт Затока, затвердженим рішенням Затоківської селищної ради від 25 лютого 2005 року № 1461, не передбачено відведення земель під індивідуальне житлове будівництво на вказаній території смт Затока, міста Білгород-Дністровський Одеської області та не передбачено існування адреси « АДРЕСА_1 ».
Матеріали справи містять проектну документацію на будинок позивача                        ОСОБА_4 , згідно з якою на його ділянці взагалі відсутня можливість виходу у бік лиману, адже цьому перешкоджає ділянка інших власників, крім того, вхідна калитка розташована саме з того боку, де у теперішній час розташовані спірні ділянки відповідачів. Таким чином, їх розташування унеможливлює користування цією ділянкою.
Згідно з проектною документацією на садовий будинок ОСОБА_1 , яка складалася під наглядом та з дозволу Затоківської селищної ради, заїзд на ділянку ОСОБА_1 здійснюється саме з автошляху «Одеса - Білгород-Дністровський - Монаші». Дозвіл на проектні роботи надавався у відповідності до рішення виконавчого комітету Затоківської селищної ради від 14 вересня 2010 року № 915, контроль за виконанням цього рішення був покладений саме на Майченко А. Г .
На порушення положень статті 89 ЦПК України суд першої інстанції не дав оцінки свідченням свідка інженера-землевпорядника Степанова Р. В. , а також проектній документації на садові будинки позивачів ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .
  
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У липні 2019 року представник ОСОБА_5 - адвокат Васильєв П. О. звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Одеського апеляційного суду    від 12 червня 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржуване судове рішення і залишити в силі рішення суду першої інстанції. 
 
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов вмотивованих висновків про те, що позивачі жодними належними та допустимим доказами не обґрунтували порушення своїх прав та законних інтересів оспорюваними рішеннями органу місцевого самоврядування та оспорюваними правочинами, що унеможливлює захист їх прав та законних інтересів. 
Позивачі не є суміжними власниками земельних ділянок із відповідачами та незважаючи на тривалий розгляд справи в суді не скористалися своїм правом на призначення відповідних експертиз для доведеності обґрунтувань наявності свого порушеного права.
Також позивачі не надали доказів того, що вони та інші особи є суміжниками спірних земельних ділянок, у зв`язку з чим дійти обґрунтованого висновку про те, що оспорюваним рішенням органу місцевого самоврядування порушити права та законні інтереси не можливо.
Лише землевпорядна експертиза щодо взаємного розташування усіх земельних ділянок може надати чітку відповідь на ту обставину, що земельні ділянки відповідачів якимось чином порушують права позивача.
Позивачі не є сторонами договорів купівлі-продажу, тому не мають права визнавати його недійсним.
Судом апеляційної інстанції порушено норми процесуального права в частині виклику ОСОБА_5 як учасника справи до суду апеляційної інстанції, внаслідок чого порушені її права на судових захист, гарантовані національним законодавством, а також порушено право на доступ до правосуддя, гарантоване міжнародно-правовими актами.
ОСОБА_5 не було повідомлено про час, дату та місце розгляду справи, у зв`язку з чим не мала змоги взяти участь в судовому засіданні, надати пояснення по апеляційній скарзі, подати докази та реалізувати всі належні їй процесуальні права як учасника справи, що позбавило її доступу до правосуддя.
У матеріалах справи взагалі відсутні підтвердження того, що ОСОБА_5 отримала судову повістку на 12 червня 2019 року. 
 
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
У вересні 2019 року представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - адвокат Сороколет С. І. подав відзив на касаційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, посилаючись на те, що постанова апеляційного суду відповідає вимогам закону, прийнята з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому не підлягає скасуванню. У матеріалах справи міститься належним чином затверджена органом досудового слідства копія Генерального плану смт Затока, зміст якої суперечить твердженням відповідача Затоківської селищної ради та суду першої інстанції, а саме про те, що спірні земельні ділянки відносяться до категорії земель «інші землі» та не відносяться до категорії земель рекреаційного призначення. Спосіб захисту своїх прав позивачами було обрано правильно і цілком законно.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
ОСОБА_1 на праві власності належить земельна ділянка № НОМЕР_1 у Садовому товаристві «Січневець-3», Затоківська селищна рада, місто Білгород-Дністровський Одеської області.
ОСОБА_2 на праві власності належить земельна ділянка № НОМЕР_4 у Садовому товаристві «Січневець-3», Затоківська селищна рада, місто Білгород-Дністровський Одеської області.
ОСОБА_3 на праві власності належить земельна ділянка № НОМЕР_2 у Садовому товаристві «Січневець-3», Затоківська селищна рада, місто Білгород-Дністровський Одеської області.
ОСОБА_4 на праві власності належить земельна ділянка № НОМЕР_5 у Садовому товаристві «Січневець-3», Затоківська селищна рада, місто Білгород-Дністровський Одеської області.
Рішенням Затоківської селищної ради від 23 грудня 2014 року затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність ОСОБА_5 , ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_3 відповідно.
На підставі рішень Затоківської селищної ради від 05 липня 2013 року №№ 1376, 1377 та від 17 квітня 2014 року №№ 1896, 1897 ОСОБА_5 , ОСОБА_6 видано державні акти на право власності на земельні ділянки для індивідуального дачного будівництва з кадастровими номерами 5110300000:02:022:0176, 5110300000:02:022:0175 за адресою: АДРЕСА_1 .
09 грудня 2015 року ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу продала, а ОСОБА_7 придбав земельну ділянку по АДРЕСА_2 з кадастровим номером 5110300000:02:022:0176, номер запису про право власності 12444371, право власності зареєстроване 09 грудня 2015 року.
09 грудня 2015 року ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу продала, а ОСОБА_7 придбав земельну ділянку по АДРЕСА_2 , кадастровий номер земельної ділянки 5110300000:02:002:0175, номер запису про право власності 12446543, право власності зареєстроване 09 грудня 2015 року.
Судом першої інстанції встановлено, що надані відповідачам земельні ділянки НОМЕР_7 відносяться до земель рекреації, що підтверджується:
- копією викопіювання з «Проекту внесення змін до Генерального плану смт Затока Одеської області», затвердженого рішенням Затоківської селищної ради                                     від 06 березня 2015 року № 2832, та складеного архітектором Затоківської селищної ради Майченко А. Г. ; 
- копією рішення Затоківської селищної ради від 17 квітня 2014 року № 1897, згідно з яким відведення земельної ділянки здійснюється за рахунок земель рекреаційного призначення; 
- копією довідки відділу Держземагенства у місті Білгород-Дністровському Одеської області від 18 серпня 2014 року № 01-10/3451, згідно з якою земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_2 із цільовим призначенням для індивідуального дачного будівництва, площею 0,0600 га належить до земель Затоківської селищної ради та враховуються як землі індивідуального дачного будівництва (рядок 30), вид угідь - відкриті землі без рослинного покриву, або з незначним рослинним покровом;
- копією Переліку обмежень прав на земельну ділянку і наявні земельні сервітути                 № 01-10/3453, виданого відділом Держземагенства у місті Білгород-Дністровському Одеської області, згідно з яким відомості щодо обмежень прав на земельну ділянку відсутні, наявні земельні сервітути також відсутні; 
- копією викопіювання з плану землекористування, затвердженого сертифікованим інженером-землевпорядником Степановим Р. В. , згідно з якою візуально видно межі дороги, межі ділянок відповідачів, масив Садового товариства «Січнівець-3» та проїзди у ньому; 
- копією Плану меж зон, обмежень і сервітутів земельної ділянки, складеного сертифікованим інженером-землевпорядником Степановим Р . В . та погодженого ОСОБА_6 та ОСОБА_5 ; 
- копією збірного кадастрового плану суміжних земельних ділянок, складеного сертифікованим інженером-землевпорядником Степановим Р. В. ; 
- копією акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 23 травня                   2014 року, згідно з яким земельні ділянки не межують із автомобільною дорогою; 
- копією висновку управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради від 03 червня 2014 року № 350, згідно з пунктом 4 якого категорія земель за основним цільовим призначенням відповідно до статті 19 ЗК України є землею рекреаційного призначення, пунктом 9 цього висновку зазначено, що розміщення земельної ділянки відповідає генеральному плану смт Затока, затвердженому рішенням Затоківської селищної ради ХХХІІ-ї сесії VI скликання                         від 25 лютого 2005 року № 1461, в цілому проект відведення земельної ділянки відповідає вимогам чинного законодавства України та іншим нормативно-правовим актам та погоджується; 
- копією висновку відділу Держземагенства у місті Білгород-Дністровському Одеської області № 01-10/3452, згідно з пунктом 4 якого категорія земель за основним цільовим призначенням відповідно до статті 19 ЗК України є землею рекреаційного призначення. Також цим висновком відділ погоджує проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність відповідача для індивідуального дачного будівництва; 
- копією висновку державної експертизи землевпорядної документації                                  від 20 листопада 2014 року № 1535-14.
Згідно з копіями проектів землеустрою щодо відведення у власність спірних земельних ділянок суміжними землевласниками (землекористувачами) земельної ділянки ОСОБА_5 є ОСОБА_6 та Затоківська селищна рада, суміжними землевласниками (землекористувачами) земельної ділянки ОСОБА_6 є                ОСОБА_5 та Затоківська селищна рада.
Згідно із збірним кадастровим планом суміжних земельних ділянок відстань між земельними ділянками ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та земельними ділянками Садового товариства «Січневець-3» складає 1 метр, на плані чітко видно місце розташування цих ділянок, межі автодороги міста Білгород-Дністровський - Одеса.
Крім того, місцевим судом встановлено, що розміщення земельних ділянок                   ОСОБА_6 та ОСОБА_5 відповідає генеральному плану смт Затока, затвердженому рішенням Затоківської селищної ради ХХХІІ-ї сесії VI скликання                    від 25 лютого 2005 року № 1461, що підтверджується висновками Управління містобудування та архітектури Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради від 03 червня 2014 року №№ 350, 6536.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що спірні земельні ділянки відносяться до категорії земель «інші землі», що підтверджується копією Генерального плану смт Затока, засвідченою органом досудового слідства.
Матеріали справи містять проектну документацію на будинок позивача ОСОБА_4 , згідно з якою на його ділянці взагалі відсутня можливість виходу у бік лиману, оскільки цьому перешкоджає ділянка інших власників, крім того, вхідна калитка розташована саме з того боку, де у теперішній час розташовані спірні ділянки відповідачів. Таким чином, їх розташування унеможливлює користування цією ділянкою.
Згідно з проектною документацією на садовий будинок ОСОБА_1 , яка складалася під наглядом та з дозволу відповідача Затоківської селищної ради, заїзд на ділянку ОСОБА_1 здійснюється саме з автошляху «Одеса - Білгород-Дністровський - Монаші». Дозвіл на проектні роботи надавався у відповідності до рішення Виконавчого комітету Затоківської селищної ради від 14 вересня 2010 року № 915, контроль за виконання цього рішення був покладений саме на Майченко А. Г . 
 
Рух справи в суді касаційної інстанції.
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду                                      від 16 серпня 2019 року відкрито провадження у цій справі та витребувано її матеріали із Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області.
05 вересня 2019 року справа № 495/4718/15-ц надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 жовтня 2019 року справу призначено до судового розгляду Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в кількості п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року                     № 460-ІХ установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Тому у тексті цієї постанови норми ЦПК України наводяться в редакції, яка була чинною станом на 07 лютого 2020 року.
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
Згідно з частиною третьою статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;                  4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Відповідно до частини першої статті 367, частини першої статті 368 ЦПК України               суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Зазначеним вимогам закону постанова суду апеляційної інстанції у повній мірі не відповідає, з огляду на таке.
Частинами першою, другою статті 116 ЗК України установлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (статті 126 ЗК України).
Статтею 118 ЗК України визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Так, відповідно до частин першої, другої, шостої - дев`ятої цієї статті громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.
Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.
Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. 
Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.
У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.
Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.
Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.
У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (частина перша статті 155 ЗК України).
Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб`єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (стаття 55).
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересів, серед яких припинення правовідношення та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Скасовуючи рішення місцевого суду та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд не зазначив, яким саме чином порушуються права                   ОСОБА_3 та ОСОБА_2 наданням у власність ОСОБА_5 та ОСОБА_6 спірних земельних ділянок.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Апеляційний суд на порушення вищенаведених норм процесуального права встановив неможливість користування ОСОБА_4 належною йому земельною ділянкою та неможливість проїзду ОСОБА_1 до належної їй на праві власності земельної ділянки зі сторони автошляху «Одеса - Білгород-Дністровський - Монаші»на підставі припущень за відсутності доказів, які потребують спеціальних знань.
Також помилковим є висновок апеляційного суду про визнання незаконними договорів купівлі-продажу, з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. 
Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 5 ЦПК України).
Таким чином, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес.
Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
Способи захисту цивільного права та інтересів зазначені в статті 16 ЦК України.
У вказаній нормі визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Зі змісту частини другої статті 16 ЦК України вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог закону є підставою визнання недійсним правочину. Невідповідність вимогам закону правочину в момент його вчинення свідчить про його незаконність, а тому зазначення позивачами своєю вимогою визнання договору незаконним, за умови доведеності підстав його недійсності, не може позбавити позивача на ефективний спосіб захисту порушеного права - визнання договору недійсним. 
Крім того, відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Судами попередніх інстанцій зроблено висновки, які відносяться до вирішення питань, що потребують спеціальних знань, зокрема шляхом проведення експертизи.
Відповідно до статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.  Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша, друга статті 77 ЦПК України).
Частиною першою статті 103 ЦПК України визначено, що суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.
Передбачене статтями 12, 13, 49 ЦПК України право сторін на подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості щодо обставин, які мають значення для вирішення справи, кореспондується з обов`язком суду сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.
Розглядаючи цей спір суд першої інстанції на порушення вищенаведених норм процесуального права не роз`яснив право сторін на подання заяви про призначення землевпорядної експертизи для підтвердження (спростування) заявлених у справі вимог, зокрема щодо чинення позивачам перешкод у користуванні належним їм на праві власності земельними ділянками. 
Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову.
З огляду на викладене, суд першої інстанції не виконав вимоги процесуального права щодо повного та всебічного з`ясування обставин справи, а суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу в апеляційному порядку, на порушення вимог статей 263-265, 367, 368 ЦПК України не усунув допущений судом першої інстанції недолік та вирішив питання, які потребують спеціальних знань.
У мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).
Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - докази неможливості доступу позивачів до належних їм на праві власності земельних ділянок у зв`язку із наданням у власність ОСОБА_5 та ОСОБА_6 земельних ділянок), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні, які саме перешкоди чиняться позивачам - це процесуальний обов`язок суду.
На стадії касаційного розгляду справи суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, та переоцінювати докази у справі з огляду на положення статті 400 ЦПК України.
Відповідно до пункту 1 частини третьої та частини четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
Оскільки апеляційним судом порушено вищенаведені норми процесуального права, що призвело до неможливості встановити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, ухвалене цим судом рішення не може вважатися законними і обґрунтованим, а тому підлягає скасуванню з передачею справи на новий апеляційний розгляд. 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - адвоката Васильєва Павла Олеговича задовольнити частково.
Постанову Одеського апеляційного суду від 12 червня 2019 року скасувати і направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.                       
      ГоловуючийВ. С. Висоцька    Судді:А. І. Грушицький     І. В. Литвиненко    В. В. Сердюк   І. М. Фаловська