Справа № 431/6665/18 
Провадження № 33/810/20/20 

ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Сєвєродонецьк                                                         21 лютого 2020 року
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справах Луганського апеляційного суду Люклянчук В.Ф., за участі секретаря Шопіної А.М., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його захисника Солодовнікова О.П. на постанову судді Старобільського районного суду Луганської області від 31 січня 2020 року

ВСТАНОВИВ

Постановою судді, що оскаржується, було закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП стосовно ОСОБА_1 у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення.
Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення № 280 від 29.11.2018 ОСОБА_1 , будучи майстром лісу Новопсковського лісництва ДП «Старобільське лісомисливське господарство» несвоєчасно, без поважних причин подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 рік (далі - Декларація).
При прийнятті рішення про закриття справи за п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, суддя встановив, що відповідно до ст. 38 цього Кодексу на момент розгляду цієї справи закінчився строк накладення адміністративного стягнення.
Водночас суддя, закрив справу не дослідивши фактичні обставини справи, не давши їм правову оцінку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 щодо якого закрито справу та його захисник Солодовніков О.П. просять скасувати вищевказану постанову та закрити провадження у справі, у зв`язку відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. Вважають, що судове рішення винесене з грубим порушенням норм процесуального права, невірним застосуванням норм матеріального права. Посилається на проголошення суддею вступної та резолютивної частини постанови, що не передбачено законодавством про адміністративне правопорушення, а також порушення порядку її проголошення. Також посилаються на невизнання вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, через що було подано клопотання про закриття стосовно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією. При цьому суддею з цього приводу не було прийнято жодного рішення. У зв`язку з чим посилається на невиконання вимог ч. 2 ст.7, ст. 245 та ст. 280 КУпАП. Вказує про невідповідність приписам ч. 1 ст. 256 КУпАП протоколу про адміністративне правопорушення № 280, оскільки до нього не долучено додатків. Зазначає, що в цьому протоколі викладена суть правопорушення, яка не відповідає фактичним даним об`єктивної та суб`єктивної сторони дій ОСОБА_1 , що підтверджується наданою інформацією з НАЗК щодо послідовних дій ОСОБА_1 в ІТС Реєстрі при подачі Декларації. Стверджує про відсутність умислу у ОСОБА_1 на вчинення цього правопорушення, що є обов`язковим елементом його суб`єктивної сторони. Посилається на пояснення ОСОБА_1 щодо здійснення ним всіх необхідних дій, спрямованих на подачу Декларації 30.07.2017, проте з не відомих для нього причин, Декларація вважалась не поданою та не відобразилася в ІТС Реєстрі. З огляду на наведене, вважає, що у ОСОБА_1 була поважна причина, з якої він не зміг подати Декларацію. Встановлені у суді обставини не підтверджують бездіяльність ОСОБА_1 , тобто об`єктивної сторони інкримінованого правопорушення. Окрім того, на думку апелянтів, без встановлення в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, суддя не мав права прийняти рішення про закриття справи на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП. Таким чином, вважають, що суддею при винесені постанови, не зазначено обставини щодо можливої відсутності складу правопорушення, тому закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягало за п. 1 ст. 1 ст. 247 КУпАП , а не на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника Солодовнікова О.П., які підтримали апеляційні вимоги та надали пояснення аналогічні її змісту, прокурора Сухіна Д.В., який частково підтримав доводи апеляційної скарги, вказавши, що суддя при закритті справи за п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП повинен встановити винуватість особи у вчинення адміністративного правопорушення, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить до таких висновків.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно з ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
У відповідності до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.
Водночас, зі змісту ч. 1 ст. 38 КУпАП вбачається, що закриття провадження на зазначеній підставі можливе за одночасної наявності таких умов: вчинення (виявлення) адміністративного правопорушення та сплив встановленого законом строку.
Тобто, для обчислення встановленого законом строку для накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі у зв`язку з його спливом необхідним є, з-поміж іншого, встановлення факту вчинення адміністративного правопорушення - протиправної, винної дії чи бездіяльності.
Отже у даній справі щодо ОСОБА_1 перед прийняттям рішення про її закриття за закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП, суддя повинен був надати оцінку фактичним обставинам справи та зробити висновок про наявність в діях особи ознак адміністративного правопорушення.
З урахуванням наведеного апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги про невідповідність постанови судді вимогам закону.
Водночас посилання в апеляційній скарзі на проголошення суддею вступної та резолютивної частини постанови, що не передбачено законодавством про адміністративне правопорушення, а також порушення порядку її проголошення, жодним чином не могло вплинути на законність судового рішення.
Також при апеляційному перегляді не встановлено порушення порядку надання доказів у справі, оскільки вони були направлені до суду разом з протоколом про адміністративне правопорушення. За таких обставин особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, мала змогу ознайомитися з вказаними матеріалами до початку судового розгляду, та надати відповідні доводи щодо свого захисту.
Відсутність додатку до протоколу про адміністративне правопорушення, який є одним з доказів (ст. 251 КУпАП), не виключає можливість надання доказів в іншій спосіб і не є підставою для автоматичного визнання цих доказів недопустимими.
Апеляційний суд вважає, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 176-6 КУпАП, посадова особа, належним чином не перевірила наявність чи відсутність поважної причини для несвоєчасного подання Декларації.
У сенсі положень диспозиція ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, з суб`єктивної сторони дане адміністративне правопорушення передбачає наявність умисної форми вини, відповідальність за несвоєчасне подання декларації настає за умови , що суб`єкт усвідомлював протиправний характер своїх дій і мав прямий умисел спрямований на ухилення чи несвоєчасне подання декларації, керуючись особистим інтересом чи інтересами третіх осіб. Вчинення такого діяння через необережність не охоплюється диспозицією ч. 1 ст. 172-6 КУпАП і виключає притягнення до адміністративної відповідальності.
Згідно з роз`яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією» від 22.05.2017 під поважними причинами розуміється неможливість особи подати вчасно декларацію у зв`язку із хворобою, перебуванням особи на лікуванні, внаслідок стихійного лиха (повені, пожежі, землетрусу), технічних збоїв офіційного веб-сайту Національного агенства з питань запобігання корупції, витребовуванням відомостей, необхідних для внесення в декларацію, перебуванням(триманням) під вартою, тощо.
Крім того, згідно з ч. 1 ст. 1 Закону корупція це використання особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, наданих їй службових повноважень чи пов`язаних з ними можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття такої вигоди чи прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб або відповідно обіцянка/пропозиція чи надання неправомірної вигоди особі, зазначеній у частині першій статті 3 цього Закону, або на її вимогу іншим фізичним чи юридичним особам з метою схилити цю особу до протиправного використання наданих їй службових повноважень чи пов`язаних з ними можливостей.
Зазначене визначення корупції узгоджується із ратифікованими Україною Цивільною Конвенцією про боротьбу з корупцією 1989 року, Кримінальною конвенцією про боротьбу з корупцією 1993 року, Конвенцією ООН 2003 року та п. 3.22. Рішення Конституційного суду України № 21-рп/2010 від 6 жовтня 2010 року в яких зазначено, що термін «корупція» означає «використання особою наданих їй службових повноважень та пов`язаних з цим можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб», а корупційна діяльність безпосередньо пов`язується з корисливими діями (бездіяльністю) посадової особи при виконанні покладених на неї службових обов`язків.
Як слідує з пояснень ОСОБА_1 , що дані ним в суді, він здійснив всі дії, що вважав необхідними, для подачі у передбачений строк – до 01.04.2017 Декларації. Утім з невідомих для нього причин, тільки 27.06.2017 дізнався, що Декларація ним не була подана. Після чого в той день знову подав Декларацію.
Ці показання ОСОБА_1 . підтверджуються листом Управління інформаційно-аналітичних систем та захисту інформації від 21.12.2019 (додатку до нього), з якого вбачається, що ОСОБА_1 30.03.2017 з 17.58 години до 20.07 години здійснював дії в «Єдиному державному реєстрі декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування». А саме він здійснював дії в розділі персональний документ щодо заповнення Декларації, які закінчились дією «подати документ».
За таких обставин, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять доказів, що безпосередньо, поза розумним сумнівом вказували б на наявність у ОСОБА_1 умислу (прямого чи непрямого) та відповідного корисливого або іншого особистого інтересу особи, чи інтересу третіх осіб, на несвоєчасне подання щорічної декларації, отже, у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КпАП України, не встановлено.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КпАП України провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у разі, відсутності складу адміністративного правопорушення, тому, вважаю за необхідне провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 172-6 КпАП України щодо ОСОБА_1 закрити, скасувавши постанову судді.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 247, ст. 294 КУпАП

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його захисника Солодовнікова О.П. задовольнити.
Постанову судді Старобільського районного суду Луганської області від 31 січня 2020 року про закриття справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст. 172-6 КУпАП на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 цього Кодексу - скасувати.
Закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                        В.Ф. Люклянчук