П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

11 лютого 2020 р. Категорія 113030000	м.Одеса	Справа № 420/7256/19	
Головуючий в 1 інстанції: Радчук А.А.
час і місце ухвалення: не зазначено, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого судді:  Семенюка Г.В.
суддів: Домусчі С.Д. ,  Шляхтицького О.І. 

при секретарі	Вишневській А.В.	

за участю сторін:	 	
Перекладач	Нікішов О.О. (довідка)	
Апелянт	ОСОБА_1 (довідка)	
Пред-к апелянта	Маркачева Н.В. (ордер, адвокат)	
Пред-к відповідача	Талишханова Ф.М . (довіреність)	

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

встановиВ:

          Позивач, звернувся до суду з позовом до Державної міграційної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, мотивуючи його тим, що при прийнятті оскаржуваного рішення відповідачем не було враховано, що ОСОБА_1 відповідає критеріям для визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
          Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2019 року в задоволенні клопотання про поновлення строку звернення до суду відмовлено. Позовну заяву ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії  повернуто без розгляду.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для продовження її розгляду.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що повертаючи позов без розгляду суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_1 є громадянином Сирії, не володіє в повній мірі ані державною мовою, ані знаннями щодо своїх процесуальних прав та обов`язків.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне:

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної міграційної служби України, в якому просив суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Державної міграційної служби України від 17.08.2018 року № 300-18, яким ОСОБА_1 відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;
- зобов`язати Державну міграційну службу України прийняти рішення про визнання ОСОБА_1 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 09.12.2019 року зазначений адміністративний позов був залишений без руху, а позивачу було надано строк на усунення недоліків. Недоліки позовної заяви необхідно було усунути, серед іншого, шляхом надання заяви про поновлення пропущеного строку для звернення до суду з даним адміністративним позовом.
До суду першої інстанції позивачем було надано клопотання про усунення недоліків, в якому він просив поновити строк звернення до суду.
В обґрунтування підстав для поновлення строку звернення до суду позивач зазначив, що ним було надано клопотання на виконання ухвали від 04 листопада 2019 року по справі №420/6370/19 з поясненням причин пропуску звернення до суду, але 25 листопада 2019 року судом було винесено Ухвалу про повернення позовної заяви. Судом не було враховано того факту, що 21.10.2019 року позивач звернувся до Громадської організації «Десяте квітня», яка є виконавчим партнером Управління Верховного комісара ООН у справах біженців та уклав договір на надання правової допомоги з адвокатом Маркочевою Наталією Вікторівною. Позивач хотів розібратися, що відбувається з його зверненням за міжнародним захистом в Україні. У зв`язку з чим, адвокат Маркочева Н.В. 24.10.2019 року звернулася до Головного управління ДМС України в Одеській області та ознайомилася з матеріалами особової справи позивача. В ході ознайомлення було встановлено, що 18 вересня 2018 року Повідомлення № 637 про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту помилково було отримано наручно іншою особою. Так, на повідомленні № 637 від 03 вересня 2018 року про відмову у визнанні біженцем, або особою яка потребує додаткового захисту стоїть підпис ОСОБА_1. Даний факт полимкового вручення вказаного повідомлення іншій особі, також був визнаний і Заступником Начальник Головного управління начальником управління Максименко А.В. На свою адресу Позивач не отримував особисто повідомлення № 637, в зв`язку з тим, що повідомлення вже було отримано іншою особою. Позивачем було додано до першого звернення дане повідомлення № 637 на якому зазначений інший підпис, а саме отримав « ОСОБА_1 ». Судом не було враховано даного факту, та повернуто позовну заяву позивачу.
Довгий час Позивач не звертався до Головного управління ДМС України в Одеській області, зволікання пов`язане було з тяжким психоемоційний стан, який виник в наслідок загибелі братів.
При зверненні до ГУ ДМС України Позивач був оштрафований в зв`язку з тим, що своєчасно не продовжував строк дії довідки про звернення за захистом. Під час повторного звернення разом з позовною з заявою позивач надав клопотання про поновлення строку на звернення до суду.
Також, позивач зазначає, що він є громадянином Сирії, не володіє в повній мірі ані державною мовою, ані знаннями щодо своїх процесуальних прав і обов`язків. Враховуючи вищезазначене, Позивач не мав змоги своєчасно реалізувати своє законне право на звернення до Одеського окружного адміністративного суду.
Розглянувши клопотання позивача щодо поновлення строку звернення суд першої інстанції дійшов висновку, що у його задоволенні слід відмовити. Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду не погоджується з означеними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне. 
Частинами 1 та 2  статті 122 КАС України  передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч. 3  ст. 122 КАС України  для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів
Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 12 Закону України  Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту  рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, протягом п`яти робочих днів з дня отримання повідомлення про відмову можуть бути оскаржені в установленому законом порядку до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, а також до суду у строки, встановлені цим Законом.
Рішення, що приймаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, щодо визнання іноземця або особи без громадянства біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а також рішення про втрату чи позбавлення статусу біженця або додаткового захисту, про скасування рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, можуть бути оскаржені в установленому законом порядку та в установлені цим Законом строки до суду
Аналіз вказаних положень свідчить про те, що Законом встановлено спеціальний строк звернення до суду тривалістю п`ять робочих днів.
Рішенням ДМС України від 17.08.2018 року №300-18 позивачу відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про що Управлінням з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ГУДМС в Одеській області видано повідомлення від 03 вересня 2018 року №637.
З даною позовною заявою позивач звернувся до суду лише - 03.12.2019 року.
Разом з цим як вбачається з позовної заяви та доданої до неї документів, повідомлення про відмову № 637 представник позивача отримав лише 24.10.2019 року.
Як убачається з відомостей комп`ютерної програми Одеського окружного адміністративного суду  Діловодство спеціалізованого суду, 29.10.2019 року, (на третій робочий день після отримання представником позивача зазначеного повідомлення), позивач звернувся до суду з позовом до Державної міграційної служби України про визнання протиправним та скасування рішення Державної міграційної служби України від 17.08.2018 року № 300-18, яким ОСОБА_1 відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, зобов`язання Державну міграційну службу України прийняти рішення про визнання ОСОБА_1 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (справа № 420/6370/19).
Ухвалою суду від 25.11.2019 року зазначений позов було повернуто позивачу.
Копія ухвали від 25.11.2019 року разом з матеріалами позовної заяви була вручена представнику позивача 27.11.2019 року.
03.12.2019 року (на 4 робочий день після отримання ухвали суду від 25.11.2019 року) позивач повторно звернувся до суду з даним позовом.
Таким чином, з урахуванням дати отримання ухвали суду від 25.11.2019 року, тобто без невиправданих затримок та зайвих зволікань, позивач скористався своїм правом на повторне подання позовної заяви та просив поновити строк звернення до суду зважаючи що ОСОБА_1 є громадянином Сирії, не володіє в повній мірі ані державною мовою, ані знанням щодо своїх процесуальних прав та обов`язків.   
Згідно із ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Крім того, відповідно до ч.2        ст.8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а        ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"        визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Так, Європейський суд з прав людини акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом з тим, суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суду з прав людини у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 р.).
У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1        статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Також, у Рішенні у справі Белле проти Франції від 4 грудня 1995 року Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
Слід зазначити, що строк звернення до суду - це період часу, в межах якого особа може звернутися до адміністративного суду з позовною вимогою про захист своїх прав, свобод та інтересів.
Дотримання строку звернення до суду є однією із умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.
Однією з передумов забезпечення доступу до суду є наявність в особи права на судових захист. Це право випливає із Конституції України.
Другою передумовою забезпечення доступу до суду є нормативне закріплення й реальне дотримання принципу рівності перед законом та судом. Це означає, що не повинно бути жодних обмежень, за будь-якими ознаками, у разі звернення до суду. Обмеження можливе тільки у випадку відсутності в особи процесуальної правоздатності й дієздатності.
Аналіз практики Європейського суду дає можливість наступним чином охарактеризувати право на доступ до правосуддя. 
Будь-яка особа може звернутися до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів. При цьому, обмеження цього права, які можуть бути запроваджені державою, не повинні позбавляти особу взагалі права на захист, тобто в неї завжди має залишатися можливість скористатися альтернативними формами захисту. Крім того, такі обмеження повинні мати правомірну мету, а також необхідно зберігати пропорційне співвідношення між вжитими засобами та поставленою метою.
Особа має не лише право порушити провадження у справі, але й право отримати «вирішення» спору судом, тобто, розгляд справи повинен завжди закінчуватися судовим рішенням.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду.
У судовій практиці ЄСПЛ (надалі - Європейський Суд), неодноразово повторював, що неможливо припустити, щоб пункт 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» детально описував процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не гарантував сторонам, що спір щодо їх прав та обов`язків буде остаточно вирішено.
При вирішенні справи Голдер проти Сполученого Королівства Європейський суд зазначив: «...На думку Суду, було би нерозумно, щоб пункт 1 статті 6 Конвенції містив детальний опис наданих сторонам процесуальних гарантій і не захищав би в першу чергу того, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, а саме доступу до суду. Такі характеристики процесу як справедливість, публічність, динамізм, позбавляються змісту, якщо немає самого судового розгляду» (§35 of Judgment of the European Court of Human Rights: Golder v. The United Kingdom, 21 February 1975, Published in A18).
Аналогічні висновки містяться у рішеннях Європейського Суду «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), № 58112/00, п. 45, 10 липня 2003 року; «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), № 48778/99, п. 25, ECHR 2002-ІІ, та «Сухорубченко проти Росії» (Sukhorubchenko v. Russia), № 69315/01, п. 43, 10 лютого 2005 року).
Окрім того, рішенням Європейського суду з прав людини по справі «Ілхан проти Туреччини» (22277/93, 27 червня 2000 року, абз. 59) наведене висновок про те, що правило встановлення обмежень звернення до суду у зв`язку з пропуском строку звернення, повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.
Отже, необґрунтована відмова в можливості доступу до суду та розгляду справи, враховуючи, що національне законодавство передбачає таку процедуру, розглядається Європейським Судом як фактична перепона у доступі до суду.
Відповідно до ч.1,2 Постанови Пленуму Верховного суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 року, «Суди мають враховувати, що забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.ХІ.1950, далі - Конвенція 1950 року), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-ІУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Таким чином, виходячи з норм Конституції України, а також з норм міжнародного права, колегія суддів дійшла висновку, що повернення позовної заяви без розгляду унеможливило доступ позивача до правосуддя для повного захисту своїх прав та інтересів шляхом судового розгляду справи.
Враховуючи вище викладене, колегія судів приходить до висновку, що судом першої інстанції при прийнятті Ухвали від 28 грудня 2019 року було неповно з`ясуванно судом обставини, що мають значення для справи, що призвело до її неправильного вирішення, а відтак, відповідно до ч. 3 ст. 312, ст. 320 КАС України, - оскаржувана Ухвала підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 312, 320, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , - задовольнити.
Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2019 року по справі № 420/7256/19, - скасувати, а справу  направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.
          Повний текст Постанови складено - 11 лютого 2020 року.

Суддя-доповідача 	 	Семенюк Г.В.	
Судді	    	Домусчі С.Д.    Шляхтицький О.І.