ПОСТАНОВА
Іменем України

09 грудня 2019 року 
Київ
справа №802/45/16-а
адміністративне провадження №К/9901/11382/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Радишевської  О.Р.,
суддів - Кашпур  О.В., Уханенка  С.А.
розглянув у порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції адміністративну справу №802/45/16
за позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Державної казначейської служби України - про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди, провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 04 березня 2016 року, ухвалену в складі головуючого судді Богоноса  М.Б., та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2016 року, постановлену в складі колегії суддів: головуючого судді Кузьмишина  В.М., суддів Боровицького  О.А., Сушка  О.О.,
УСТАНОВИВ:
І. Суть спору
1. У січні 2016 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - відповідач), в якому просила:
1.1. визнати протиправною бездіяльність посадових осіб відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо розгляду заяви від 08.12.2015 про прийняття виконавчого листа №802/1442/15-а від 07.11.2015 до виконання; 
1.2. зобов`язати посадових осіб відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України розглянути заяву від 08.12.2015, прийняти виконавчий лист №802/1442/15-а від 07.11.2015 до виконання, винести постанову про відкриття виконавчого провадження та вчинити інші дії, спрямовані на виконання вказаного виконавчого листа, що передбачені Законом України «Про виконавче провадження»;
1.3. стягнути з Державного казначейства України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 2000,00 грн.
2. На обґрунтування позову позивач зазначила, що 08.12.2015 вона звернулася із заявою до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо прийняття виконавчого листа №802/1442/15-а від 07.11.2015 до виконання.
2.1. Позивач указала, що зазначена заява отримана відповідачем 10.12.2015, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
2.2. Посилаючись на положення Закону України від 21.04.1999 №606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон №606-XIV, у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин) ОСОБА_1 зазначила, що державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий лист і протягом трьох робочих днів із дня надходження до нього виконавчого документа винести постанову про відкриття виконавчого провадження, яка не пізніше наступного робочого дня надсилаються стягувачу та боржникові.
2.3. Водночас у встановлений строк відповідачем не вчинено передбачених Законом №606-XIV дій, що свідчить про допущення органами державної виконавчої служби протиправної бездіяльності. 
ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи
3. Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 11.11.2015 визнано протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо розгляду скарги ОСОБА_1 від 04.04.2015 та повторної скарги від 29.05.2015. Зобов`язано повторно розглянути указані скарги та надати відповіді відповідно до вимог чинного законодавства.
4. 07 грудня 2015 року на виконання вказаної постанови Вінницьким окружним адміністративним судом видано виконавчий лист №802/1442/15-а.
5. 08 грудня 2015 року позивачем на адресу відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України направлено заяву, виконавчий лист №802/1442/15-а, копії скарг ОСОБА_1 від 04.04.2015 та від 29.05.2015.
6. Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення документи отримано відповідачем 10.12.2015.
7. Позивач, зазначаючи, що відповідачем жодних дій щодо виконання постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 11.11.2015 не вчинено, звернулася до суду з адміністративним позовом.
ІІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їхнього ухвалення
8. Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 04 березня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 19  травня 2016 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено. 
9. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що у діях відповідача відсутні ознаки протиправної бездіяльності.
10. Суди попередніх інстанцій зазначили, що державним виконавцем було дотримано встановлений законом триденний строк розгляду питання про відкриття виконавчого провадження, який розпочинається з дня надходження до нього виконавчого документа. 
11. Водночас суди першої та апеляційної інстанцій зазначили про безпідставність позовних вимог щодо зобов`язання відповідача прийняти виконавчий лист №802/1442/15-а від 07.11.2015 до виконання та винести постанову про відкриття виконавчого провадження.
12. Суди попередніх інстанцій вказали, що подана позивачем заява від 08.12.2015 розглянута 25.12.2015, і за результатами її розгляду відповідачем прийнято одне із передбачених законом рішень, а саме: винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження.
13. Також суди першої та апеляційної інстанцій зазначили про необґрунтованість позовних вимог про стягнення моральної шкоди в розмірі 2000,00 грн, оскільки відповідачем не допущено протиправної бездіяльності, а тому не завдано моральної шкоди позивачу. 
14. Відхиляючи доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції положень статті 137 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України, у редакції, чинній до 15.12.2017), суд апеляційної інстанції зазначив про їх безпідставність, оскільки встановив, що порушень вимог процесуального закону судом першої інстанції не допущено.
IV. Провадження в суді касаційної інстанції
15. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29 липня 2016 року відкрито касаційне провадження за вказаною скаргою.
16. 15 грудня 2017 року, у зв`язку із початком роботи Верховного Суду, припинено процесуальну діяльність Вищого адміністративного суду України.
16.1. 30 січня 2018 року касаційну скаргу передано для розгляду до Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду.
16.2. За наслідками автоматизованого розподілу касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів: судді-доповідачу Білоусу  О.В., суддям Желтобрюх  І.Л., Стрелець  Т.Г.
16.3. Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду - від 31 травня 2019 року №560/0/78-19, у зв`язку зі зміною спеціалізації та введенням до іншої судової палати судді-доповідача в цій справі, призначений повторний автоматизований розподіл указаної касаційної скарги.
16.4. За наслідками повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 червня 2019 року касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів: судді-доповідачу Радишевській  О.Р., суддям Кашпур  О.В., Уханенку  С.А.
17. У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати їхні рішення, а справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. 
17.1. Також скаржник просить суд касаційної інстанції постановити окрему ухвалу стосовно судді Вінницького окружного адміністративного суду Богоноса  М.Б. у зв`язку із порушенням ним норм КАС України під час розгляду цієї справи. 
18. На обґрунтування касаційної скарги скаржник зазначила, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
19. Позивач указала, що суди попередніх інстанцій, вирішуючи спір, виходили з того, що відповідачем дотриманий триденний строк, протягом якого державний виконавець повинен вирішити питання про відкриття виконавчого провадження, який необхідно відраховувати з моменту отримання виконавчого документа державним виконавцем.
20. Проте позивач уважає, що суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували норми матеріального права, а саме положення частини другої статті 26 Закону №606-XIV.
21. На переконання позивача, строк протягом якого державний виконавець зобов`язаний винести постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження необхідно рахувати з дня надходження документа до органу державної виконавчої служби, а не безпосередньо до державного виконавця.
22. Також скаржник зазначила, що судами попередніх інстанцій не надана оцінка бездіяльності відповідача щодо своєчасності направлення їй копії постанови від 25.12.2015 про відмову у відкритті виконавчого провадження, яка відповідно до вимог частини другої статті 26 Закон №606-XIV не пізніше наступного дня надсилається заявникові разом із виконавчим документом.
23. Додатково ОСОБА_1 зазначила, що судом першої інстанції грубо порушено вимоги КАС України (у редакції, чинній до 15.12.2017), а саме безпідставно відмовлено в прийнятті заяви про зміну підстав, предмету та збільшення і уточнення позовних вимог.
24. Так, позивач зазначила, що 01.02.2016 нею подано до суду першої інстанції зазначену заяву.
25. Однак протокольною ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 08.02.2016 у прийнятті заяви відмовлено, з посиланням на положення статті 137 КАС України (у редакції, чинній до 15.12.2017), згідно з якою позивач не може одночасно змінити підставу та предмет адміністративного позову.
26. Проте позивач з такими висновками суду першої інстанції не погоджується, оскільки вважає, що не змінювала підстави та предмет позову в такий спосіб (повністю), який би вимагав звернення до суду з окремим адміністративним позовом, а лише доповнила первинний позов фактичними обставинами та обґрунтуваннями, про які дізналася з надісланих відповідачем документів.
27. Водночас скаржник звертає увагу, що судом першої інстанції при розгляді її заяви про зміну предмету та підстав адміністративного позову допущено ряд порушень процесуальних норм, а саме: відмовлено у прийнятті заяви протокольною ухвалою в судовому засіданні 08.02.2016, а не негайно після отримання та з`ясування відсутності підстав для її задоволення, про що повідомлено позивача листом від 09.02.2016.
28. Указані обставини, на переконання позивача, свідчать про порушення судом першої інстанції її права на справедливий суд та ефективний юридичний захист.
V. Джерела права та акти їхнього застосування
29. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.
30. Згідно зі статтею 1 Закону №606-XIV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).
31. Статтею 2 Закону №606-XIV установлено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. 
31.1. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу" (далі - державні виконавці).
32. Відповідно до статті 17 Закону №606-XIV примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. 
30. За змістом пункту 1 частини першої статті 19 Закону №606-XIV державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.
31. Частинами першою-другою статті 25 Закону №606-XIV установлено, що державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.
31.1. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.
32. Відповідно до частини другої статті 26 Закону №606-XIV про відмову у відкритті виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову протягом трьох робочих днів, а за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - не пізніше наступного робочого дня з дня надходження виконавчого документа і не пізніше наступного дня надсилає її заявникові разом із виконавчим документом.
33. Частиною першою статті 31 Закону №606-XIV копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов`язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
34. Згідно з пунктом 3.4 Розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 (далі - Інструкція №512/5), заява про відкриття виконавчого провадження подається до органу ДВС у письмовій формі разом із оригіналом (дублікатом) виконавчого документа, в якій у разі наявності можуть зазначатися номер мобільного телефону, факсу (телефаксу), адреса електронної пошти.
VI. Позиція Верховного Суду
35. Суд наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, згідно зі статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), здійснюється виключно в частині застосування норм матеріального та процесуального права.
36. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 КАС України).
37. Вирішуючи питання про обґрунтованість касаційної скарги, Суд керується таким.
38. З аналізу положень частини другої статті 25 та частини другої статті 26 Закону №606-XIV убачається, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження або про відмову у відкритті виконавчого провадження.
39. Судами першої та апеляційної інстанцій установлено, що 08.12.2015 ОСОБА_1 звернулася до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою щодо прийняття до виконання виконавчого листа №802/1442/15-а.
40. До Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України виконавчий лист №802/1442/15-а передано 22.12.2015, що підтверджується реєстраційно-контрольною карткою Міністерства юстиції України №35565-0-33-15.
41. Згідно з довідкою про автоматичний розподіл виконавчих проваджень між державними виконавцями вказаний виконавчий документ передано державному виконавцю 23.12.2015.
42. 25 грудня 2015 року державним виконавцем Борейком М.В. винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження за виконавчим листом №802/1442/15-а на підставі пункту 8 частини першої статті 26 Закону №606-XIV.
43. За таких обставин Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про дотримання державним виконавцем Борейком  М.В. строку розгляду заяви про примусове виконання рішення на підставі виконавчого листа №802/1442/15-а.
44. Також Суд уважає правильними висновки судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про зобов`язання відповідача винести постанову про відкриття виконавчого провадження, оскільки державним виконавцем розглянуто заяву позивача від 08.12.2015 та прийнято одне з передбачених законом рішень - постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження. 
45. Питання правомірності винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження за виконавчим листом №802/1442/15-а від 25.12.2015 не було предметом розгляду в цій справі, судами попередніх інстанцій не досліджувалося, а тому підстави для розгляду зазначеного питання судом касаційної інстанції відсутні. 
46. Водночас Суд звертає увагу, що з аналізу положень статей 26, 31 Закону №606-XIV убачається, що до обов`язку державного виконавця, який вирішує питання про відкриття виконавчого провадження чи відмову в його відкритті, також належить повідомлення особи, яка звернулася із заявою про примусове виконання рішення, про результати розгляду такої заяви у встановлений законом строк.
47. Положення статті 31 Закону №606-XIV зобов`язують державного виконавця надіслати копію постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
48. Як убачається з матеріалів справи, позивач оскаржує бездіяльність відповідача щодо розгляду поданої нею заяви від 08.12.2015 про примусове виконання рішення.
49. Водночас у касаційній скарзі позивач стверджує, що на момент звернення до суду першої інстанції про результат розгляду поданої нею заяви їй відомо не було, жодних листів від відповідача про результати розгляду заяви вона не отримувала. 
50. Проте суди першої та апеляційної інстанцій під час розгляду цієї справи не перевірили дотримання державним виконавцем обов`язку щодо своєчасного та належного повідомлення позивача про розгляд її заяви від 08.12.2015 та прийняте за його (розгляду) результатом рішення.
51. Також судами попередніх інстанцій встановлено, що подана 08.12.2015 ОСОБА_1 заява отримана відповідачем 10.12.2015, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення, водночас передана на автоматичний розподіл виконавчих проваджень між державними виконавцями 22.12.2015. 
52. Однак судами першої та апеляційної інстанцій під час вирішення спору в цій справі не дано оцінку діям відповідача щодо передачі, отриманої 10.12.2015 заяви, на автоматичний розподіл лише 22.12.2015.
53. З огляду на норми статті 159 КАС України (у редакції, чинній до 15.12.2017) обґрунтованим визнається судове рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи чи для вирішення певного процесуального питання, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються належними і допустимими доказами. 
54. Судове рішення має містити пояснення (мотиви), чому суд уважає ту чи іншу обставину доведеною або не доведеною, чому суд урахував одні докази, але не взяв до уваги інших доказів, чому обрав ту чи іншу норму права (закону), а також чому застосував чи не застосував встановлений нею той чи інший правовий наслідок. Кожен доречний і важливий аргумент особи, яка бере участь у справі, повинен бути проаналізований і одержати відповідь суду.
55. Ураховуючи викладене, Суд уважає, що судами першої та апеляційної інстанцій не з`ясовано усіх обставини справи, що мають значення для правильного її вирішення, що є порушенням статей 9, 242, 308 КАС України.
56. При встановленні наведених фактів судами першої та апеляційної інстанцій порушено норми процесуального права, що призвело до прийняття необґрунтованих судових рішень і такі порушення не можуть бути перевірені та усунуті судом касаційної інстанції.
57. Що стосується доводів касаційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме: безпідставного не прийняття заяви про зміну підстав, предмету та збільшення і уточнення позовних вимог, Суд зазначає таке.
58. Згідно з частинами другою-третьою статті 11 КАС України (у редакції, чинній до 15.12.2017) суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. 
59.1. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано адміністративний позов, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.
60. За змістом статті 51 КАС України (у редакції, чинній до 15.12.2017) крім прав та обов`язків, визначених у статті 49 цього Кодексу, позивач має право в будь-який час до закінчення судового розгляду збільшити або зменшити розмір позовних вимог або відмовитися від адміністративного позову. Позивач має право відмовитися від адміністративного позову у суді апеляційної чи касаційної інстанції до закінчення відповідно апеляційного чи касаційного розгляду. Позивач має право до початку судового розгляду справи по суті змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.
61. Статтею 137 КАС України (у редакції, чинній до 15.12.2017) встановлено, що позивач може протягом всього часу судового розгляду збільшити або зменшити розмір позовних вимог, подавши письмову заяву, яка приєднується до справи. До початку судового розгляду справи по суті позивач може змінити підставу або предмет адміністративного позову, подавши письмову заяву, яка приєднується до справи. Заява про зміну позовних вимог повинна відповідати вимогам, які встановлені цим Кодексом для позовних заяв. У разі невідповідності такої заяви вимогам статті 106 цього Кодексу суд своєю ухвалою повертає її позивачу. Ухвала суду, прийнята за результатами розгляду питання про прийняття заяви про зміну позовних вимог, окремо не оскаржується.
62. Ураховуючи те, що чинним на момент розгляду справи в суді першої інстанції законодавством, установлено можливість зміни позивачем лише предмета або підстави позову, Суд не вбачає порушень процесуального закону під час розгляду цієї справи в суді першої інстанції.
63. Доводи касаційної скарги стосовно того, що подана заява про зміну підстав, предмету та збільшення і уточнення позовних вимог фактично не містила одночасну зміну предмета та підстав позову, а лише доповнювала первинний позов фактичними обставинами та обґрунтуваннями Суд відхиляє з огляду на їхню необґрунтованість.
64. Що стосується вимоги касаційної скарги про постановлення окремої ухвали стосовно головуючого судді в суді першої інстанції, Суд зазначає таке.
64.1. Відповідно до статті 358 КАС України суд касаційної інстанції у випадках і порядку, встановлених статтею 249 цього Кодексу, може постановити окрему ухвалу. 
64.2. Частиною восьмою статті 249 КАС України встановлено, що суд вищої інстанції може постановити окрему ухвалу в разі допущення судом нижчої інстанції неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, незалежно від того, чи є такі порушення підставою для скасування або зміни судового рішення. Такі самі повноваження має Велика Палата Верховного Суду щодо питань передачі справ на розгляд Великої Палати.
64.3. Таким чином, постановлення судом окремої ухвали є правом суду реагувати на виявлені ним порушення норм процесуального права допущені судом нижчої інстанції, а не обов`язком. 
64.4. Водночас Суд за результатами касаційного розгляду цієї справи підстав для постановлення окремої ухвали не вбачає.
65. Відповідно до частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.
66. Таким чином, зважаючи на приписи статті 353 КАС України, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржувані судові рішення - скасуванню із направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.
67. Судам під час нового розгляду необхідно ретельно дослідити спірні правовідносини з урахуванням викладених у цій постанові висновків і надати оцінку заявленим позовним вимогам крізь призму частини другої статті 2 КАС України та з урахуванням установленого статтею 6 цього Кодексу принципу верховенства права.
VII. Судові витрати
68. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати не розподіляються.
69. Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Суд 
П О С Т А Н О В И В :
70. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
71. Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 04 березня 2016 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2016 року скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до Вінницького окружного адміністративного суду.
72. Судові витрати не розподіляються. 
73. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач:                                                                      О.Р. Радишевська
Судді:                                                                                          О.В. Кашпур
                                                                                          С.А. Уханенко