ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

ПОСТАНОВА
ІМНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2020 року                
м. Харків

Справа № 640/18939/17
Провадження № 22-ц/818/92/20
Категорія: інші

судді-доповідача - Кіся П.В.,
суддів: - Хорошевського О.М., Яцини В.Б.,
за участю секретаря - Пузікової Ю.С.

учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області,
третя особа: ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 

на рішення Київського районного суду м. Харкова від 16 липня 2019 року 
у складі судді Зуб Г.А., -

встановив:

30.11.2017 року ОСОБА_1 звернулася у суд з позовом, у якому просила скасувати акт державного виконавця №18835148 від 05 червня 2012 року, який затверджений Начальником відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ в Харківській області 05.06.2012 року С.П. Корнейчуком та виданий на підставі протоколу №77-02/047/12/і про проведення прилюдних торгів від 28 травня 2012 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 19.09.2017 року позивач звернулась із заявою до начальника Відділу ПВР УДВС ГТУЮ у Харківській області з вимогою, яка викладена вище, яку останнім було залишено без задоволення. Відмова обґрунтовувалась тим, що скасування акту у завершеному виконавчому провадженні, яке знищено, можливо лише у судовому порядку. 

ОСОБА_1 не погодилася з такою відмовою, вказуючи, що згідно договору купівлі-продажу від 19.09.2008 року вона придбала трикімнатну квартиру, загальною площею 89,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 . 19.09.2008 року між нею та ПАТ КБ «Правекс Банк» був укладений договір іпотеки №6166-018/08Р. На підставі виконавчого напису №338 від 24.03.2010 року приватного нотаріуса КМНО Сергєєва О.О., Київським ВДВС ХМУЮ було відкрито виконавче провадження №18835148 з примусового виконання виконавчого напису №338 про звернення стягнення на спірну квартиру, яка належала на праві власності позивачу для задоволення вимог ПАТ КБ «Правекс Банк». Вказаною постановою накладено арешт на нерухоме майно. 23.03.2012 року відповідачем в особі його начальника та ХФ ПП «СП Юстиція» був укладений договір №02/047/12/і по реалізації предмета іпотеки, а саме спірної квартири, та 28.05.2012 року були проведені повторні торги з реалізації вказаної квартири, переможцем яких став ОСОБА_2 . 
Так, 05.06.2012 року складено акт про проведені торги з реалізації арештованого майна. 30.08.2012 року позивач, не погоджуючись з законністю реалізації квартири, звернулась до суду з позовом про визнання недійсними прилюдних торгів, та скасування протоколу про проведення прилюдних торгів. 
ПАТ КБ «Правекс Банк» також звернувся з позовом про визнання протоколу проведення прилюдних торгів та визнання прилюдних торгів недійсними. 
06.06.2013 року рішенням Київського районного суду м. Харкова, яке набуло чинності, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково, визнано недійсними прилюдні торги, що відбулися 28.05.2012 року щодо реалізації спірної квартири. Позов ПАТ КБ «Правекс-Банк» задоволено, визнано недійсним протокол від 28.05.2012р. №77-02/047/12/1 проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна, та визнано недійсними вказані торги. Крім того, рішенням Київського районного суду м. Харкова від 13.03.2014 року, яке набуло чинності, визнано виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, та скасовано його. А тому, як зазначала позивач, за вказаних обставин, визнання недійсними прилюдних торгів, протоколу проведення прилюдних торгів, та визнання нотаріального напису таким, що не підлягає виконанню, унеможливлює існування акту державного виконавця про проведення прилюдних торгів.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 16 липня 2019 року в задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права. 

Обґрунтовуючи скаргу вказує, що судове рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки судом були неправильно установлені обставини , які мають значення для справи.

Зазначає, що посилання суду на те, що позов не підлягає задоволенню, оскільки свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів на спірну квартиру на підставі оспорюваного акту недійсним або нечинним не визнавалося, є незаконним, так як свідоцтво нотаріусом видається на підставі акту державного виконавця, а не навпаки. Стверджує, що для подальшого звернення до суду необхідно визнати та скасувати саме акт держвиконавця, який передував процедурі видачі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів. Вважає, що усі елементи процедури примусової реалізації предмету іпотеки скасовані або визнанні недійсними відповідними судовими рішеннями, за виключенням акту держвиконавця, який є предметом спору. Отже цей акт не має правових підстав для його чинності та наявності юридичної сили. 

Поданий 27.01.2020 року третьою особою ОСОБА_2 відзив на апеляційну скаргу повернуто без розгляду з підстав, передбачених частиною 4 статі 183 ЦПК України. 
Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, які з`явилися у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав. 
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскарження акту державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки не поновить права позивача, оскільки вже визначено особу, якій спірне майно передано, та видано свідоцтво про право власності на квартиру, яке скасовано або визнано недійсним не було, обраний позивачем спосіб судового захисту не узгоджується з завданнями цивільного судочинства.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Згідно статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст. 4 ЦПК).
Судом першої інстанції встановлено та не оспорюється сторонами, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сергеєвим О.О. за заявою АКБ «Правекс-Банк» 24 березня 2010 року вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , яка на підставі договору купівлі-продажу від 19 вересня 2008 року належала на праві власності ОСОБА_1 і являлася предметом іпотеки, та яким запропоновано за рахунок коштів, отриманих від реалізації іпотечного майна (вищеназваної квартири) задовольнити вимоги Банку по погашенню кредитної заборгованості за період з 01.12.2008р. по 24.03.2010р. в розмірі 205 448,00дол. США.
На підставі виконавчого напису нотаріуса державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області було відкрито виконавче провадження (ВП №18835148).
В процесі виконання виконавчого напису, 28 травня 2012 року відбулися прилюдні торги, які проводилися Харківським філіалом ПП «СП Юстиція». За результатами торгів квартира, що належала на праві власності ОСОБА_1 , була продана ОСОБА_4 за 435 000,00грн., про що складено протокол від 28.05.2012року №77-02/047/12/1 проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна. На підставі вказаного протоколу ОСОБА_2 видано Акт №18835148 державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, який послужив підставою для видачі йому 12 червня 2012 року ПН ХМНО Панченко О.В. за реєстровим №830 свідоцтва про придбання майна, яке було предметом іпотеки.
Із Акту №18835148 державного виконавця вбачається, що предмет іпотеки було реалізовано Харківською філією ПП «СП Юстиція», грошові кошти за придбану нерухомість у розмірі 374 100,00грн. сплачені на депозитний рахунок Головного управління юстиції у Харківській області згідно квитанції б/н від 30.05.2012року, грошові кошти у розмірі 60 900,00грн. перераховані на рахунок ПП «СП Юстиція» як гарантійний внесок та комісійна винагорода згідно квитанції б/н від 25.05.2012р. та квитанції б/н від 30.05.2012р. Розпорядженням державного виконавця №18835148/6 від 01.06.2012року грошові кошти в сумі 374 100,00грн., які надійшли на вищевказаний депозитний рахунок, були розподілені: 340 043,77грн. - на розрахунковий рахунок ПАБ «КБ «Правекс-Банк», 34 004,31грн. - виконавчий збір на р/р ГУДКУ згідно постанови №18835148 від 01.06.2012р., та 51,92грн. - витрати за проведення виконавчих дій.
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 06 червня 2013 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 27 серпня 2013 року, позов ОСОБА_1 був задоволений частково, позов ПАТ КБ «Правекс-Банк» задоволено повністю, визнано недійсними прилюдні торги, що відбулися 28.05.2012року щодо реалізації квартири, належної ОСОБА_1 , розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , та протокол від 28.05.2012р. №77/02/047/12/1 з реалізації арештованого майна. 
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 13 березня 2014 року було задоволено позов ОСОБА_1 і виконавчий напис від 24.03.2010року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сергеєва О.О. за реєстровим №338 визнано таким, що не підлягає виконанню, та скасовано. Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 09 липня 2014 року, залишеного без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2014 року, рішення Київського районного суду м. Харкова від 13 березня 2014 року скасовано і ухвалено нове - про відмову ОСОБА_1 в позові. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 травня 2015 року рішення апеляційного суду Харківської області від 09 липня 2014 року скасовано із залишенням в силі рішення Київського районного суду м. Харкова від 13 березня 2014 року.
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 30 серпня 2016 року відмовлено в задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , приватного нотаріус Харківського міського нотаріального округу Панченко О.В., приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство «Юстиція», приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» в особі Харківської філії, відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Харківській області, треті особи: публічне акціонерне товариство комерційний банк «Правекс-Банк», Київський районний відділ у місті Харкові Державної міграційної служби України, Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про визнання недійсним акта державного виконавця про проведення прилюдних торгів та свідоцтва, виданого на підставі акта, скасування рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру, поновлення права власності шляхом визнання права власності та витребування майна із чужого незаконного володіння, усунення перешкод у користуванні належним майном, скасування реєстрації, виселення та вселення в квартиру.
Рішенням апеляційного суду Харківської області від 21 лютого 2017 року рішення Київського районного суду м. Харкова від 30 серпня 2016 року скасовано та в задоволенні позову відмовлено з інших підстав.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 вересня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення апеляційного суду Харківської області від 21 лютого 2017 року залишено без змін. 
Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обїєктів нерухомого майна щодо обїєкта нерухомого майна від 22.01.2018 - квартира АДРЕСА_1 , права приватної власності зареєстровано за ОСОБА_2 ( а.с. 7-9) 
За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори. 
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За приписами ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Способи захисту цивільного права та інтересів зазначені в статті 16 ЦК України.
У вказаній нормі визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Зі змісту частини другої статті 16 ЦК України вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Застосування конкретного  способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.   
З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.
Умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку на час вчинення виконавчих дій, передбачено Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією про проведення виконавчих дій, затвердженою наказом Міністерства юстиції від 15 грудня 1999 року № 74/5 (далі - Інструкція). Законом України «Про виконавче провадження» встановлено загальні правові основи організації та діяльності державної виконавчої служби, її завдання та компетенцію, а також визначено учасників виконавчого провадження, закріплено їхні права та обов`язки, у тому числі право стягувачів і боржників та інших учасників виконавчого провадження на оскарження дій (бездіяльності) державного виконавця та порядок цього оскарження. Ані Законом «Про виконавче провадження», ані Інструкцією не встановлюються порядок та правила проведення прилюдних торгів, а лише закріплюють, як і стаття 650 ЦК України, такий спосіб реалізації майна як його продаж на прилюдних торгах і відсилають до інших нормативно-правових актів, якими повинен визначатися порядок проведення прилюдних торгів із реалізації арештованого майна. Відповідно до наведених правових норм державний виконавець здійснює лише підготовчі дії з метою проведення прилюдних торгів (у тому числі й оцінку та уцінку майна, на яке звернуто стягнення - статті 58, 62 Закону України «Про виконавче провадження», а самі прилюдні торги з реалізації нерухомого майна організовують і проводять спеціалізовані організації, з якими державною виконавчою службою укладається відповідний договір (пункт 5.11 Інструкції). Правила ж проведення прилюдних торгів визначено Тимчасовим положенням. Зокрема, прилюдні торги є спеціальною процедурою продажу майна, за результатами якої власником майна стає покупець, який у ході торгів запропонував за нього найвищу ціну (пункт 2.2 Тимчасового положення). Тимчасовим положенням передбачено вимоги щодо проведення таких торгів, а саме: по-перше, правила, які визначають процедуру підготовки, проведення торгів (опублікування інформаційного повідомлення певного змісту про реалізацію нерухомого майна; направлення письмового повідомлення державному виконавцю, стягувану та боржнику про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна) (розділ 3) по-друге, права, які регулюють сам порядок проведення торгів (розділ 4), і по-третє, ті права, які стосуються оформлення кінцевих результатів торгів (розділ 6). 
Таким чином, виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає у продажу майна, тобто у забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акту про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а відтак, є правочином.Цей висновок узгоджується і з нормами статей 650, 655 та частини 4 статті 656 ЦК України, що відносять до договорів купівлі-продажу процедуру прилюдних торгів, результатом яких є видача нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів на підставі складеного та затвердженого в установленому порядку акту державного виконавця про проведені торги (розділ 6 Тимчасового положення, стаття 34 Закону України «Про нотаріат»). Отже, відчуження майна з прилюдних торгів належить до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, встановлених частинами 1-3 та 6 статті 203 ЦК України (частина 1 статті 215 цього Кодексу).
Статтею 48 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя, іпотекодавця, боржника та будь-якого учасника прилюдних торгів оскаржити результати цих торгів. Оскарження результатів проведення прилюдних торгів і продажу предмета іпотеки, передбачене цією статтею, є пред`явленням вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу, укладеного на прилюдних торгах. 
За таких умов оскарження результатів торгів відповідно до статті 48 Закону України «Про іпотеку» означає можливість оскаржити договір, укладений на прилюдних торгах, як з підстав невідповідності його вимогам Цивільного кодексу України, так і з підстав, передбачених статтями 45 - 47 Закону України «Про іпотеку».
У разі відчуження майна правова оцінка діям та рішенням органу державної виконавчої служби, а також порушенням, допущеним ним при проведенні прилюдних торгів, може бути надана при розгляді спору про право, або ж за результатами оскарження результатів торгів.
Позивач ОСОБА_1 зверталася до суду з позовом про визнання недійсним прилюдних торгів.
Враховуючи, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 06 червня 2013 року, яке ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 27 серпня 2013 року залишено без змін, було визнано недійсними прилюдні торги, що відбулися 28.05.2012 р. щодо реалізації квартири належної ОСОБА_1 , розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та протокол від 28.05.2012 р.№ 77-02/047/12/1 проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, а також що рішенням апеляційного суду Харківської області від 21 лютого 2017 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 вересня 2017 року, ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позову про поновлення права власності шляхом визнання права власності та витребування майна із чужого незаконного володіння, усунення перешкод у користуванні належним майном, скасування реєстрації, виселення та вселення в квартиру, вбачається, що обраний позивачем спосіб захисту - а саме скасування акту державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, не може призводити до відновлення того становища, яке існувало до проведення прилюдних торгів, оскільки майно, яке перебувало в іпотеці, відчужено. Обраний ОСОБА_1 спосіб захисту у даній справі не забезпечує ефективне поновлення порушених прав позивача з дотриманням основних засад цивільного судочинства.
Правова природа процедури реалізації майна на прилюдних торгах полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів. Ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів - це оформлення договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто правочин. 
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачене право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Крім визнання правочину недійсним, способами захисту цивільних прав та інтересів також можуть бути відновлення становища, яке існувало до порушення, та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, його посадових і службових осіб (стаття 16 ЦК України). За приписами статті 264 ЦПК України, визначення характеру спірних правовідносин відповідно до установлених обставин у справі, а також визначення правової норми, яка підлягає застосуванню, належить до обов`язків суду. 
Згідно з частиною першою статті 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою та шостою статті 203 цього Кодексу. 
Ураховуючи те, що відчуження майна з прилюдних торгів належить до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК України. 
Оскільки право на нерухоме майно вже оформлено на стягувача, то ефективним способом захисту прав боржника є пред`явлення до суду позову із залученням стягувача і державного виконавця як відповідачів. 
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 1421/5229/12-ц від 04.07.2018 року. 
Крім того, колегія суддів враховує і ту обставину, що при вирішенні спору мають бути дотримані і засади пропорційності та забезпечення дотримання рівності охоронюваних законом інтересів усіх учасників спірних правовідносин.
Позивачем ОСОБА_1 не надано, а матеріали справи не містять даних, які б свідчили про недобросовісність третьої особи, як нового власника квартири АДРЕСА_1 , яка за договором є предметом іпотеки, за рахунок коштів якого ОСОБА_1 намагається задовольнити свої майнові інтереси, а відтак і позбавитися від невиконаного зобов`язання за кредитним договором.
За таких обставин відсутні передбачені законом підстави для задоволення апеляційної скарги, яка фактично відтворює доводи позовної заяви да спрямована на переоцінку висновків суду, який постановив законне і обґрунтоване судове рішення.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ)вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року, № 63566/00Л).
Колегія суддів, встановивши, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, залишає судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Так як апеляційна скарга залишається без задоволення, то судові витрати, у відповідності до вимог ст. ст. 141, 382 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», між сторонами не розподіляються.
Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 16 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 лютого 2020 року.

Головуючий -                                                                         П.В. Кісь

Судді:                                                                                       О.М. Хорошевський

                                                                                               В.Б. Яцина