ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
06 лютого 2020 року           справа №805/3280/18-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Арабей Т.Г., Гаврищук Т.Г., секретар судового засідання Антонюк А.С., за участі представника позивача Стряпчої І.О., розглянувши у відкритому судового засідання апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Донецькій області на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 18 листопада 2019 року (повне судове рішення складено 19 листопада 2019 року у м. Слов`янську) у справі № 805/3280/18-а (суддя в І інстанції Загацька Т.В.) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Север-Авто» до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги та рішення про опис майна, 
                                                   
                                                УСТАНОВИВ:

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 18.09.2018 позов товариства з обмеженою відповідальністю “СЕВЕР-АВТО” (далі – ТОВ “СЕВЕР-АВТО”) до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (далі – Управління) про визнання протиправною та скасування податкової вимоги та рішення про опис майна задоволено повністю. 
Визнано протиправною та скасовано податкову вимогу Управління від 24 січня 2018 року № 828-47 про сплату податкового боргу в сумі 37 377,45 грн. з орендної плати з юридичних осіб, у тому числі основний платіж – 36 668,19 грн., пеня – 709,26 грн. Скасовано рішення відповідача від 07 лютого 2018 року № 38 про опис майна у податкову заставу. Зобов`язано Управління здійснити корегування податкового боргу ТОВ “СЕВЕР-АВТО” з орендної плати за землю за 2014 рік, шляхом внесення відповідних змін до облікової картки платника податків. 
Вказане рішення набрало законної сили 10.12.2018 відповідно до ухвали Першого апеляційного адміністративного суду про повернення апеляційної скарги.
25.09.2019 Управлінням подано заяву про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню по справі № 805/3280/18-а. В обґрунтування вказаної заяви зазначено, що рішення суду в частині здійснення коригування податкового боргу ТОВ “СЕВЕР-АВТО” з орендної плати за землю за 2014 рік шляхом внесення відповідних змін до облікової картки платника податків, як на теперішній час, так і на 10.12.2018 (дата набрання законної сили рішення суду) неможливо з причин відсутності такої заборгованості, тобто фактично рішення суду виконано. Зазначено, що вказана заборгованість була погашена товариством за рахунок сплачених ним коштів у 2015 році. Тобто, заборгованість з орендної плати за землю за 2014 рік, що підлягає сторнуванню, погашена у повному обсязі та, відповідно, не відображена у інтегрованій картці вказаного платника податків станом на поточну дату. Вважає, що на теперішній час, за відсутності підстав для закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням рішення, скасування рішення суду, визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, тощо, фактично існує ризик настання для Управління негативних наслідків за результатами здійснення вказаного виконавчого провадження. На підставі вищевикладеного просить суд, визнати виконавчий лист № 805/3280/18-а таким, що не підлягає виконанню повністю.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 18 листопада 2019 року у задоволенні заяви відмовлено.
Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив суд скасувати ухвалу місцевого суду, прийняти нову, якою задовольнити заяву, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права. 
В обґрунтування апеляційної скарги наведено практично ті самі доводи, що і на обґрунтування самої заяви.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін.
В судовому засіданні представник позивача заперечував проти задоволення заяви про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, оскільки до цього часу рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18.09.2018 по даній справі не виконано в частині зобов`язання відповідача здійснити корегування податкового боргу ТОВ “СЕВЕР-АВТО” з орендної плати за землю за 2014 рік шляхом внесення відповідних змін до облікової картки платника податків, підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, відсутні.
Представник відповідача не був допущений до участі в апеляційному суді, оскільки не надав документів на підтвердження повноважень на самопредставництво суб`єкта владних повноважень.
Відповідно до ч. 1 ст. 308  Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з наступних підстав.
Так, відповідно до вимог ст.14 КАС України, судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.
Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.
Відповідно до ч.1, ч.2 та ч.4 ст.374 КАС України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника, зокрема, визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Про виправлення помилки у виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд постановляє ухвалу. Якщо стягнення за таким виконавчим документом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно з вирішенням вказаних питань на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим документом.
Згідно ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Приписами ч.2 ст.374 КАС України встановлено, що суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Отже, виходячи зі змісту вказаної норми, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, у разі:
- якщо його було видано помилково. Помилка може стосуватися особи, якій видано виконавчий лист, і яка не має права на його одержання (були відсутні повноваження, не було заяви стягувача), боржника, законної сили судового рішення тощо;
- якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою;
- з інших причин. При цьому словосполучення «або з інших причин» не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, які, наприклад, пов`язані із процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Наведений перелік є вичерпним.
Згідно з п.87.9 ст.87 Податкового кодексу України у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Згідно з п. 131.2 ст. 131 Податкового кодексу України при погашенні суми податкового боргу (його частини) кошти, що сплачує такий платник податків, у першу чергу зараховуються в рахунок податкового зобов`язання. У разі повного погашення суми податкового боргу кошти, що сплачує такий платник податків, в наступну чергу зараховуються у рахунок погашення штрафів, в останню чергу зараховуються в рахунок пені. Якщо платник податків не виконує встановленої цим пунктом черговості платежів або не визначає її у платіжному документі (чи визначає з порушенням зазначеного порядку), контролюючий орган самостійно здійснює такий розподіл такої суми у порядку, визначеному цим пунктом.
Суд не бере до уваги твердження заявника про те, що судове рішення виконане добровільно, у зв`язку із тим, що, як зазначено заявником, заборгованість ТОВ «Север-Авто» з орендної плати за землю за 2014 рік була погашена товариством за рахунок сплачених ним коштів у 2015 році, а відтак не вважається добровільним виконанням судового рішення.
Крім того, державним виконавцем 16.07.2019 було відкрито виконавче провадження ВП №59547504 щодо примусового виконання рішення суду по справі №805/3280/18-а, що також свідчить про відсутність факту добровільного виконання зазначеного судового рішення.
Крім того суд зазначає, що норми ст.374 КАС України не містять положень щодо можливості закриття судом виконавчого провадження.
Натомість вказане питання урегульовано нормами Закону України "Про виконавче провадження", а рішення щодо закриття виконавчого провадження має право прийняти державний виконавець.
Згідно із ст.1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованою Україною 17.07.1997 р., встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
В свою чергу, фактичне виконання рішення, ухвали, постанови суду є невід`ємною частиною судового процесу і свідчить про реальну спроможність державних органів забезпечити виконання рішення суду, як завершальну стадію судового процесу, на результат якої направлені очікування та сподівання особи, права якої порушено.
Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права, також свідчить про те, що право на доступ до суду було б ілюзорним, якби остаточне, зобов`язальне судове рішення залишалося без дієвим на шкоду одній зі сторін (справа «Ромашов проти України», рішення від 27.07.2004р.).
У рішенні Європейського Суду України з прав людини від 29.06.2004р. у справі "Півень про України" визначено, що право на судовий розгляд, гарантоване ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишаться невиконаними, завдаючи шкоди одній стороні.
Отже, виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду та завершальною стадією судового провадження, а неможливість виконати рішення суду призведе до порушення прав, гарантованих ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У спірних відносинах, визнання судом виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню фактично призведе до повороту виконання судового рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання у позапроцесуальний спосіб.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід`ємною частиною "права на суд", а ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення (наприклад, пункт 40 рішення від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції").
Судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 6 Конституції України принципу верховенства права.
Отже, відповідно до процесуальних норм судове рішення в даній справі набрало законної сили і, відповідно, є обов`язковим до виконання (стаття 129-1 Конституції України, частини 2 статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України).
Наявність правових підстав для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, судом не встановлено. У зв`язку з наведеним подана заява задоволенню не підлягає.
Суд, приймаючи до уваги викладене вище, приходить до висновку, що доводи заявника не знайшли свого підтвердження під час розгляду заяви, з урахуванням чого, суд не вбачає правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.  
Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Крім того, у відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Север-Авто» викладено клопотання про стягнення витрат на правову допомогу, пов`язану з провадженням в апеляційному суді.
Частиною першою статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3). 
З аналізу положень ст. 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.
Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у ч.5 ст.134 КАС України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.5 ст.134 КАС України).
Згідно частин шостої та сьомої цієї ж статті у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відзив на апеляційну скаргу разом з документами, що підтверджують витрати на правничу допомогу, було надіслано позивачем відповідачу на електронну пошту 03.02.2020. Оскільки відповідачем не висловлено клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, не доведено неспівмірності таких витрат, апеляційний суд не обговорює зазначене.
При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).
Згідно з п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до ч.2 ст.30 Закону № 5076-VI, ст. 28 Правил адвокатської етики, схвалених Національною асоціацією адвокатів України 09.06.2017 (далі - Правила адвокатської етики), формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту є гонорар. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.
Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п.9 ч.1 ст.1 Закону № 5076-VI).
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ч.1 ст.1 Закону № 5076-VI).
Крім того, згідно з ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч.ч.7,9 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Системний аналіз вказаних законодавчих положень доводить, що стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягають компенсації документально підтверджені судові витрати, до складу яких входять, у тому числі, витрати пов`язані з оплатою правової допомоги. Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі: сторона, яка бажає компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона має право подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги та інші документи, що свідчать про витрати сторони, пов`язані із наданням правової допомоги.
Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
З матеріалів справи вбачається, що адвокат Стряпча І.О. здійснює адвокатську діяльність, що підтверджується копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДН № 5597, яке видано на підставі рішення ради адвокатів Донецької області від 31.07.2019 № 12. Здійснює адвокатську діяльність в адвокатському об`єднанні «ДЕКСТРА» (далі – АО «ДЕКСТРА»), відповідно до витягу з Єдиного Реєстру Адвокатів України.
На підтвердження понесених витрат представником позивача надано суду такі докази.
Договір про надання правової допомоги б/н від 22.01.2020, який укладено між позивачем та АО «ДЕКСТРА». 
Згідно п.п. 2.1.1, 2.1.2 вказаного договору АО «ДЕКСТРА» зобов`язується надати: правовий аналіз предмету та підставам апеляційної скарги ГУ ДФС у Донецькій області у справі № 805/3280/18-а з урахуванням обставин справи, підготувати відзив на апеляційну скаргу, провести аналіз законодавства, яке становить правове підґрунтя спірних правовідносин; здійснити аналіз наявних письмових доказів на предмет їх належності та достатності; готувати, подавати до суду письмові та інші докази (у разі необхідності), заяви, клопотання, зважаючи на процесуальний статус Клієнта та інші заяви з процесуальних питань, подання яких потребують обставини справи; представляти інтереси Клієнта по даній справі у Першому апеляційному адміністративному суді, приймаючи участь у судових засіданнях, сумлінно користуватися правами наданими процесуальним законодавством України в інтересах Клієнта. АО «ДЕКСТРА» зобов`язується представляти права та законні інтереси Клієнта у Першому апеляційному адміністративному суді з усіма правами сторони, передбаченими Кодексом адміністративного судочинства України, та здійснювати професійну діяльність Адвоката згідно з умовами цього Договору з усіма правами представника, які передбачені Кодексом адміністративного судочинства України.
Пунктами 4.2 – 4.3 договору передбачено, що Обсяг правової допомоги враховується при визначені обґрунтованого розміру гонорару за наступними показниками:
Вартість послуг АО «ДЕКСТРА», наданих Клієнту, в тому числі щодо виконання пункту 2.1.1 цього Договору - визначається на підставі звіту витраченого часу адвоката АО «ДЕКСТРА» з розрахунку 1 (одна) година витраченого часу адвоката АО «ДЕКСТРА» дорівнює 1100 грн.
Вартість представництва інтересів Клієнта у судовому засіданні (участь адвоката АО «ДЕКСТРА» у судовому засіданні) складає 2000 грн. за кожне судове засідання незважаючи на його тривалість.
Перелік та обсяг наданих послуг, а також розмір Гонорару АО «ДЕКСТРА» погоджується за взаємною угодою Сторін на підставі звіту витраченого часу адвоката АО «ДЕКСТРА» та оформляється додатковою угодою до цього Договору.
Додатковою угодою № 1 від 29.01.2020, яка укладена між позивачем та АО «ДЕКСТРА», сторони прийшли до взаємної згоди щодо наступного переліку, обсягу та вартості послуг за Договором про надання правничої допомоги б/н від 22.01.2020, виконаних у справі за апеляційною скаргою ГУ ДФС у Донецькій області по справі № 805/3280/18-а:
1. Складання відзиву на апеляційну скаргу (Дата/період 29.01.2020) – 3 години, загальною вартістю 3300 грн.
2. Участь у судовому засіданні 6.02.2020 у Першому апеляційному адміністративному суді – 2000 грн.
Сторони дійшли до взаємної згоди визначити розмір Гонорару АО «ДЕКСТРА» за Договором б/н від 22.01.2020 у розмірі 5300 грн.
Аналогічні відомості містить звіт витраченого часу адвоката АО «ДЕКСТРА» Стряпчої І.О.
Рахунок на оплату № 7 від 30.01.2020, який виставлено ТОВ «Север-Авто» для оплати на підставі договору б/н від 22.01.2020 на загальну суму 5 300 грн.
Платіжне доручення від 31.01.2020 № 356 про сплату ТОВ «Север-Авто» на користь АО «ДЕКСТРА» 5 300 грн.
Враховуючи те, що наданими представником позивача доказами фактичний обсяг витрат на правову допомогу у цій справі обґрунтовано у повному обсязі, колегія суддів вважає, що понесені витрати на правову допомогу підлягають присудженню на користь позивача в сумі 5 300,00 грн.
Керуючись статтями 132-139, 143, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,-

                                                          ПОСТАНОВИВ: 

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Донецькій області – залишити без задоволення.
Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 18 листопада 2019 року у справі № 805/3280/18-а – залишити без змін.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління ДФС у Донецькій області (адреса: 87526, Донецька область, м. Маріуполь, вул. 130 Таганрозької дивізії, буд. 114, код ЄДРПОУ 39406028) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Север-Авто» (адреса: 84100, Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Торгова, буд. 60, код ЄДРПОУ 30354146) витрати на правничу допомогу в сумі 5300 (п`ять тисяч триста) гривень.
Повне судове рішення – 07 лютого 2020 року.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                 І. В. Сіваченко

Судді                                                                                            Т. Г. Арабей

                                                                                                                                                                                                                                                  Т. Г. Гаврищук