П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  560/3806/19 
Головуючий у 1-й інстанції:  Михайлов О.О. 
          Суддя-доповідач:  Іваненко Т.В. 

13 лютого 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Іваненко Т.В. 
суддів:  Сторчака В. Ю.  Граб Л.С. 
за участю:
секретаря судового засідання: Черняк А.В.,
представника позивача: Клюцука В.П., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області  на  рішення   Хмельницького окружного адміністративного суду  від  12 грудня 2019 року (місце ухвалення рішення - м.Хмельницький) у справі за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області до управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області відділ примусового виконання рішень про  скасування постанови, 
В С Т А Н О В И В :
В листопаді 2019 року позивач звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області відділ примусового виконання рішень, в якому просив: скасувати постанову від 07 листопада 2019 року ВП №59551056 про накладення штрафу в розмірі 5100,00 грн.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2019 року у задоволені адміністративного позову відмовлено повністю.
Обґрунтовуючи прийняте рішення, суд першої інстанції, виходив з того, що право особи на отримання пенсії (у тому числі і за минулий час) як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, тому головним державним виконавцем правомірно винесено постанову від 07 листопада 2019 року ВП №59551056 про накладення штрафу в розмірі 5100,00 грн на позивача.

Не погодившись із прийнятим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає  що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та зробив помилковий висновок про відмову в задоволенні позову. Таку позицію позивач пояснює тим, що Головне управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області в міру своїх повноважень вчиняло необхідні дії для виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 26.03.2019 у справі № 560/505/19, а тому вважає, що відповідач неправомірно виніс постанову, на підставі якої на позивача наклав штраф за невиконання судового рішення.
Апелянт вказав, що нараховані кошти обліковуються в органі Пенсійного фонду України та будуть виплачені згідно з постановою Кабінету Міністрів України №365 від 08.06.2016 "Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування"  на умовах окремого порядку, після його прийняття Кабінетом Міністрів України.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до частини 2 статті 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до частини 1 статті 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено з матеріалів справи, на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області перебуває виконавче провадження № 59551056 з примусового виконання виконавчого листа Хмельницького окружного адміністративного суду № 560/505/19 від 01 липня 2019 року, яким зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити виплату пенсії ОСОБА_1 за період з 01 грудня 2015 року по 31 жовтня 2018 року.

16 липня 2019 року Головним державним виконавцем Чмир М.П. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 59551056 та направлено сторонам виконавчого провадження за вих. №3890.

14 серпня 2019 року у відповідь на постанову про відкриття виконавчого провадження від 16 липня 2019 року на адресу відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області за вх. №3004 надійшло повідомлення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області вих. № 19440/08 від 01 серпня 2019 року, відповідно до якого 25 червня 2019 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснено нарахування заборгованості пенсії ОСОБА_1 за період з 01 грудня 2015 року по 31 жовтня 2018 року. Сума доплати за період з 01 грудня 2015 року по 31 жовтня 2018 року становить 96743,18 грн. Сума доплати згідно з проведеним перерахунком пенсії за період з 01 серпня 2018 року по 31 жовтня 2018 року в розмірі 10852,44 грн виплачено в березні 2019 року. Пенсія ОСОБА_1 за період з 01 грудня 2015 року по 31 липня 2018 року у розмірі 85890,74 грн буде виплачена після прийняття Кабінетом Міністрів України окремого порядку виплати заборгованості.

Головним державним виконавцем Чмир М.П. 07 листопада 2019 року за невиконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду № 560/505/19 на підставі статей 63, 75 Закону України "Про виконавче провадження" винесено постанову про накладення штрафу на боржника - Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області в розмірі 5100 грн.
Не погоджуючись з вищевказаною постановою, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон № 1404-VIII).
Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частиною першою статті 3 Закону №1404-VIII передбачено, що примусовому виконанню підлягають рішення на підставі, зокрема виконавчих листів і наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Згідно з частиною першою статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Пунктом 16 частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII встановлено, що право виконавця під час здійснення виконавчого провадження накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних і посадових осіб у випадках, передбачених законом.
Відповідно до частини першої статті 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.
Частиною другою статті 63 Закону № 1404-VIII передбачено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) і попередження про кримінальну відповідальність.
Відповідно до частини третьої статті 63 Закону № 1404-VIII виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
У свою чергу, стаття 75 Закону № 1404-VIII встановлює відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі.
Так, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника-фізичну особу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника-юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і встановлює новий строк виконання (частина перша статті 75 Закону № 1404-VIII).
У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення (частина друга статті 75 Закону № 1404-VIII).
Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України "Про виконавче провадження", тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.
Поважними, в розумінні наведених норм Закону № 1404-VІІІ, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач повідомив відповідача про часткове виконання судового рішення щодо нарахування пенсії за період з 01 грудня 2015 року по 31 жовтня 2018 року та виплати пенсії з 01 серпня 2018 року по 31 жовтня 2018 року. Також повідомив, що сум пенсії обліковані в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та будуть виплачені після прийняття Кабінетом Міністрів України окремого порядку відповідно до пункту 15 постанови Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365 та з врахуванням вимог статті 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Отже, матеріали справи свідчать про добровільне часткове виконання боржником рішення суду та виконання боржником рішення суду у частині поновлення нарахування пенсії за вищевказаний період, та виплати нарахованих сум пенсії  з 01 серпня 2018 року по 31 жовтня 2018 року.

Апелянт зазначає, що часткове невиконання рішення суду сталося з незалежних від нього причин, а саме через відсутність відповідних бюджетних асигнувань.
Згідно з пунктом 1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 січня 2015 року за № 41/26486 (далі - Положення), управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднані управління (далі – управління Фонду) є територіальними органами Пенсійного фонду України (далі – Фонд).
Управління Фонду підпорядковуються Фонду та безпосередньо відповідним головним управлінням Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі – головні управління Фонду), що разом з цими управліннями утворюють систему територіальних органів Фонду.
Відповідно до пункту 4 Положення управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань, зокрема: планує доходи та видатки коштів Фонду в районі (місті), у межах своєї компетенції забезпечує виконання бюджету Фонду (підпункт 3); призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства (підпункт 7); забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством (підпункт 8).
Тобто, пенсійні виплати здійснюються позивачем виключно за рахунок коштів Пенсійного Фонду України та інших джерел, визначених законодавством. Інших фінансових можливостей, крім зазначених, для здійснення виплат управління не має.

Крім того, відповідно до статей 23 та 116 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.
Отже, фактичне та у повному обсязі виконання судового рішення органом Пенсійного фонду України можливе лише за наявності відповідних бюджетних асигнувань на відповідні цілі за рахунок коштів Державного бюджету України.
За таких обставин, часткове невиконання рішення суду позивачем з незалежних від нього причин (через відсутність відповідного фінансування із державного бюджету) є поважною причиною в розумінні статей 63 та 75 Закону № 1404.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладений в постанові від 24 січня 2018 року у справі № 405/3663/13-а (провадження №К/9901/1598/18) та від 13 червня 2018 року по справі №757/29541/14-а (провадження №К/9901/12146/18), постанові від 21 серпня 2019 року у справі №754/3105/17.

Верховний Суд України у своїх постановах (справи №21-1044а15, №21-2630а15, №21-5118а15, №804/5081/13-а) неодноразово вказував, що невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку щодо відсутності у державного виконавця правових підстав для накладення штрафу за невиконання рішення без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк, тому постанова від 07 листопада 2019 року ВП № 59551056 про накладення штрафу в розмірі 5100,00 грн підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення порушено норми матеріального права, а також враховано не всі встановлені у справі обставини, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області задовольнити  повністю.
Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2019 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області Відділ примусового виконання рішень про скасування постанови скасувати.
Прийняти нову постанову, якою задовольнити позов Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.
Скасувати постанову від 07 листопада 2019 року ВП № 59551056 про накладення штрафу в розмірі 5100,00 грн. 
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Постанова суду складена в повному обсязі  19 лютого 2020 року.

Головуючий	 	 	Іваненко Т.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Сторчак В. Ю.    Граб Л.С.