ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«21» січня 2020 року 
м. Харків
справа № 643/18784/19-ц
провадження 22ц/818/974/20
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого -          Бурлака І.В., (суддя-доповідач),
суддів -          Бровченка І.О., Маміної О.В.,
за участю секретаря - Колосовської А.Р., 
учасники справи: 
позивач - ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
відповідачі- приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Бабенко Д.А., Державне підприємство «Сетам»,
третя особа - Служба у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 26 листопада 2019 року в складі судді Мельникової І.Д.
                    в с т а н о в и в:
У листопаді 2019 року ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенка Дмитра Анатолійовича, Державного підприємства «Сетам», третя особа: Служба у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про поновлення порушеного права, припинення дій щодо реалізації арештованого майна, в якому просила поновити порушене право шляхом припинення реалізації арештованого майна - двокімнатної квартири, загальною площею 45,6 кв м, житловою площею 27 кв м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що проводиться на веб-сайті реалізації майна організатора електронних торгів Державного підприємства «Сетам» в мережі інтернет за адресою: www.setam.net.ua, який переданий на реалізацію приватним виконавцем Бабенко Д.А. в межах виконавчого провадження № 59694036 (лот № 385376); судові витрати стягнути з відповідачів в солідарному порядку.

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулася до суду з клопотанням про забезпечення позову.

Клопотання мотивовано тим, що квартира АДРЕСА_1 є її та її неповнолітніх дітей єдиним житлом, яка не є предметом іпотеки, застави за жодним кредитним договором.

Зазначила, що в ході проведення виконавчих дій за виконавчим провадженням № 59694036 з примусового виконання виконавчого листа № 646/8497/17, виданого Московським районним судом м. Харкова 12 листопада 2019 року про стягнення з неї на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості в розмірі 104 008, 19 грн на підставі заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 09 серпня 2018 року, приватним виконавцем передано спірну квартиру на реалізацію на електронні торги. 20 листопада 2019 року торги не відбулись, але на теперішній час триває процедура реалізації вказаної квартири на електронних торгах.

Вказала, що приватний виконавець не звертався з запитом до Служби у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради щодо надання дозволу на реалізацію квартири, право користування якою мають її неповнолітні діти.

Вважала, що подальша реалізація з електронних торгів спірної квартири стане наслідком втрати користування неповнолітніми дітьми цією квартирою, а в подальшому їх виселення з цього житла, тому існує реальна загроза вибуття квартири з права власності та права користування позивачів по справі, що в подальшому ускладнить або унеможливить виконання рішення суду.

Просила заборонити відчуження двокімнатної квартири, загальною площею 45,6 кв м, житловою площею 27 кв м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 до набрання законної сили судовим рішенням.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 26 листопада 2019 року, в якій ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2019 року виправлено описку, у задоволенні заяви ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про забезпечення позову - відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду  ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 через свого представника подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу суду скасувати, вжити заходи забезпечення позову, а саме заборонити відчуження двокімнатної квартири, загальною площею 45,6 кв м, житловою площею 27 кв м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 до набрання законної сили судовим рішенням.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважала, що суд не надав належної оцінки доказам у справі і як доводи апеляційної скарги виклала доводи та вимоги клопотання про забезпечення позову. При цьому зазначила, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що розмір стягнутої заборгованості за судовим рішенням складає 104 008,19 грн, яка суттєво відрізняється від дійсної ринкової вартості спірної квартири визначеною звітом про незалежну оцінку нерухомого майна від 22 жовтня 2019 року та становить 552 000,00 грн; що реалізація квартири з електронних торгів призведе до порушення принципу рівності та дисбалансу сторін; що є всі підстави припускати, що невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції від учасників справи не надходило.

В судове засідання учасники справи не з`явилися. Матеріали справи містять відомості про належне повідомлення учасників справи. 

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 

Виходячи з вимог закону, обставин справи, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутністю учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши виділені матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 необхідно залишити без задоволення, ухвалу суду - залишити без змін.

Ухвала суду першої інстанції, з висновком якої погоджується судова колегія, мотивована тим, що забезпечення позову в обраний позивачем спосіб є тотожним задоволенню заявлених позовних вимог.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною 2 статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктами 3 та 10 частини першої статті 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується встановленням обов`язку вчинити певні дії, іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечується заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

За змістом частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Частиною 10 статті 150 ЦПК України передбачено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.
Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону, як підприємець.

Пунктом 6 зазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено, що особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.
Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановлення судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому, при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просив заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.
Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі, для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення.

Таким чином, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Виділені матеріали справи свідчать про те, що в провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенка Дмитра Анатолійовича, Державного підприємства «Сетам», третя особа: Служба у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про поновлення порушеного права, припинення дій щодо реалізації арештованого майна, в якому просила поновити порушене право шляхом припинення реалізації арештованого майна - двокімнатної квартири, загальною площею 45,6 кв м, житловою площею 27 кв м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що проводиться на веб-сайті реалізації майна організатора електронних торгів Державного підприємства «Сетам» в мережі інтернет за адресою: www.setam.net.ua, який переданий на реалізацію приватним виконавцем Бабенко Д.А. в межах виконавчого провадження № 59694036 (лот № 385376); судові витрати стягнути з відповідачів в солідарному порядку.

При цьому, звертаючись до суду з клопотанням про забезпечення позову ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , просила заборонити відчуження двокімнатної квартири, загальною площею 45,6 кв м, житловою площею 27 кв м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 до набрання законної сили судовим рішенням.

Згідно з частиною 10 статті 151 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Застосування судом таких заходів забезпечення позову, які за змістом є вирішенням спору по суті, не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову. Забезпеченням позову в такий спосіб суди виходять за межі підстав забезпечення позову, передбачених ЦПК України, що є неприпустимим.

Із змісту позовної заяви та клопотання про забезпечення позову вбачається, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову фактично наперед вирішує спір по суті, що відповідно до вимог частини 10 статті 150 ЦПК України є недопустимим. 

Встановивши, що обраний спосіб забезпечення позову не відповідає вимогам статті 150 ЦПК України, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується колегія суддів, зробив правильний висновок про відсутність підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову.

Доводи та вимоги, викладені в апеляційній скарзі, фактично стосуються предмету спору, заходи забезпечення якого, про які просила позивач, по суті вирішують спір, тому вони не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи те, що ухвалу суду постановлено з додержанням норм процесуального права, підстав для її зміни або скасування немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст.374, ст. 375, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України 

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - залишити без задоволення.
Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 26 листопада 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий                                                            І.В. Бурлака

Судді                                                                 І.О. Бровченко

                                                                       О.В. Маміна

Повний текст постанови складено 22 січня 2020 року.