П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

28 лютого 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/5050/19	
Головуючий в 1 інстанції: Тарасишина О.М.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача – Турецької І. О.,
суддів – Стас Л. В., Шеметенко Л. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області (далі - ГУ Держгеокадастру в Одеській області), в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ №15-4512/13- 19-СГ від 16 серпня 2019 року «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою»;
- зобов`язати ухвалити наказ (рішення) організаційно-розпорядчого характеру за заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га, згідно з графічними матеріалами, поданими в якості додатку до клопотання про надання дозволу на розроблення проекту відведення, - за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області (за межами населених пунктів);
- стягнути моральну шкоду у сумі 37  500,00 грн.

Обґрунтовуючи вимоги щодо протиправності прийнятого суб`єктом владних повноважень рішення, позивач вказував, що оскаржуваний наказ ГУ Держгеокадастру у Одеській області «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою» є протиправним, оскільки ч.7 ст. 118 Земельного кодексу України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу, серед якого така підстава, як «на земельний масив, в якому розташована бажана до відведення позивачу земельна ділянка, вже надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою», не передбачена.
Аргументуючи стягнення моральної шкоди, позивач зазначив, що вибіркове застосування органом Держгеокадастру законодавства, яке регулює процедуру надання дозволу на розробку проекту землеустрою призводить до порушення прав позивача як громадянина і як особи, що має статус учасника бойових дій. Протиправні дії суб`єкта владних повноважень, за твердженням позивача, примушують його неодноразово з одного й того самого питання звертатися до суду за захистом своїх прав. Таке відношення, з боку суб`єкта владних повноважень, принижує його честь і гідність та привело до того, що зневірився в можливості реалізації своїх прав.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2019 року, ухваленого за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано наказ №15-4512/13- 19-СГ від 16 серпня 2019 року «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою».
Зобов`язано ГУ Держгеокадастру у Одеській області надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га, згідно заяви від 02 жовтня 2018 року.
В задоволені решти позовних вимог – відмовлено.
Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що підстави вказані відповідачем, у відмові в наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою,  не передбачені ч.7 ст. 118 Земельного кодексу України, а, отже, така відмова є протиправною та такою, що не відповідає нормам чинного законодавства.
Зазначив, що позивач як учасник антитерористичної операції, учасник бойових дій, має привілейоване право на одержання відповідного дозволу на розробку проекту землеустрою, що є підставою для  зобов`язання відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га, згідно заяви від 02 жовтня 2018 року.
Поряд з цим, суд відмовив позивачу у задоволенні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, вказавши про непідтвердження факту заподіяння йому відповідачем моральних чи фізичних страждань. До того ж, суд вважав, що позивач  не обґрунтував визначення заподіяної моральної шкоди у розмірі 37  500,00 грн., та не зазначив за якими параметрами встановлена така сума.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, вважаючи його незаконним та необґрунтованим, ГУ Держгеокадастру в Одеській області просить його скасувати, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, на яку вже надано дозвіл іншій особі, призведе до порушення принципу захисту обґрунтованих сподівань, які тісно пов`язані із принципом юридичної визначеності і є невід`ємним елементом принципу правової держави та верховенства права.
Вказує, що суд не може підміняти державний орган, рішення якого є предметом оскарження. Скаржник наполягає на тому, що суд, зобов`язуючи його  прийняти відповідне рішення з питань, віднесених законодавством до його повноважень, порушує вимоги ст. 6 Конституції України.

ОСОБА_1 не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до приписів п.1 ч.1 ст. 311 КАС України, враховуючи відсутність клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, справу розглянуто у письмовому провадженні.

Фактичні обставини справи.

02 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ Держгеокадастру в Одеській області із заявою про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області (за межами населених пунктів). 
Разом із заявою позивачем було подано: копію паспорта громадянина України та копію ідентифікаційного коду; копію посвідчення учасника АТО; згоду на збір та обробку персональних даних; графічний додаток із зазначенням бажаного місця розташування земельної ділянки. (а.с.27-29).
За результатами розгляду зазначеного клопотання, ГУ Держгеокадастру в Одеській області на адресу позивача направило лист №П-13521/0-7687/0/37-18 від 29 жовтня 2018 року, яким відмовило ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на підставі ч.3 ст.136 Земельного кодексу України.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16 липня 2019 року по справі №420/1052/19, за результатами розгляду апеляції ОСОБА_1 , рішення суду першої було скасовано та прийняте нове рішення про часткове задоволення позову.
Суд визнав протиправною відмову ГУ Держгеокадастру в Одеській області, викладену у листі №П-13521/0-7687/0/37-18 від 29 жовтня 2018 року, щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,00 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області (за межами населених пунктів) та зобов`язав повторно розглянути клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність вказаної земельної ділянки. (а.с.14-26).

На виконання рішення суду, наказом ГУ Держгеокадастру в Одеській області №15-4512/13-І9-СГ від 16 серпня 2019 року ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки у власність у зв`язку з тим, що на бажану земельну ділянку вже наданий дозвіл на розроблення документації із землеустрою, відповідно до наказу від 11 березня 2019 року №15-12/13-19-СГ «Про надання дозволу на розробку проектної документації» (а.с.30).

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляції, з огляду на наступне.
Згідно ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Частинами 1 та 2 ст. 22 Земельного кодексу України передбачено, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.
Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.
Згідно частин 1-3 ст.116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
Статтею 118 Земельного кодексу України визначається порядок безоплатної приватизації земельних ділянок.
Так, згідно ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Відповідно до ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Суд першої інстанції, зробивши ретельний аналіз викладених правових норм, дійшов обґрунтованого висновку, що ГУ Держгеокадастру в Одеській області протиправно відмовив позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, оскільки є вичерпний перелік підстав, серед якого така підстава, як «на земельний масив, в якому розташована бажана до відведення позивачу земельна ділянка, вже надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою», не передбачена. 

Є також правильною позиція суду першої інстанції, що надання дозволу на розробку проекту землеустрою одній особі, не позбавляє право інших осіб звернутися з відповідним клопотанням до органу Держгеокадастру і також отримати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Так, надання чи відмова у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не тягне за собою юридичних наслідків для позивача, а є лише певним етапом у процесі передачі земельної ділянки у користування, реалізація якого може бути здійснена лише після затвердження розробленої документації із землеустрою.
Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність або користування, а тому надання тотожних дозволів щодо розробки проекту землеустрою на одну й ту саму земельну ділянку не порушує права іншої особи.
До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 27 березня 2018 року у справі № 463/3375/15-а (провадження К/9901/15205/18), зазначивши, що особи мають рівне право розробити проекти землеустрою, подальше затвердження яких відбувається із кінцевим визначенням особи, що отримує право власності або користування (оренду) на ділянку. У суб`єкта владних повноважень не має підстав вважати пріоритетність того чи іншого заявника на стадії надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
Отож, довід скаржника на порушення судом першої інстанції принципу захисту обґрунтованих сподівань, які тісно пов`язані із принципом юридичної визначеності і є невід`ємним елементом принципу правової держави та верховенства права, є необґрунтованими.
Також, необґрунтованими є доводи ГУ Держгеокадастру в Одеській області про те, що зобов`язуючи суб`єкт владних повноважень вчинити певні дії, суд фактично перебрав на себе функції уповноваженого органу, з огляду на таке.
Як згадувалося вище судовим рішенням було визнано протиправною відмову ГУ Держгеокадастру в Одеській області про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність вказаної земельної ділянки та було зобов`язано повторно  розглянути питання з урахуванням висновків суду про наявність у позивача право отримати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
Таким чином, суд першої інстанції, для забезпечення належного захисту порушеного права позивача, правомірно застосував такий захід впливу, який не допустить прийняття рішення на основі тих же підстав, які суд визнав необґрунтованими.
При цьому, колегія судів звертає увагу на те, що позивач є особою, яка брала безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України та має статус учасника бойових дій (а.с.29). А тому, з урахуванням п.14 ч.1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», він має першочергове право на відведення земельних ділянок індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва, що правильно встановлено судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення від 03 жовтня 2019 року.
Статтею 316 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягають.
Відповідно до пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Відповідно до п.10 ч.6 ст.12 КАС України справами незначної складності є інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції постановлено рішення у справі незначної складності, відсутні підстави для касаційного оскарження даного рішення.

Керуючись статтями 311, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру в Одеській області – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя                                                             І. О. Турецька

     суддя                                                             Л. В. Стас

                    суддя                                                             Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 28.02.2020 року.