Справа № 161/4554/19 	Головуючий у 1 інстанції: Рудська С. М. 	
Провадження № 22-ц/802/38/20  Категорія: 68 	  Доповідач: Здрилюк  О. І.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
09 січня 2020 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Здрилюк О.І.,
суддів - Бовчалюк З.А., Карпук А.К., 
секретар судового засідання - Галицька І.П.,
з участю відповідача - ОСОБА_1 ,
представника відповідача - ОСОБА_2 , 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 жовтня 2019 року,

                                         В С Т А Н О В И В :
У березні 2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що  з 01.02.2003 вони з відповідачем ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 13.10.2017.
За час перебування у шлюбі за спільні кошти 23.08.2011 ними було придбано квартиру загальною площею 32,6 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а у 2016 році - легковий автомобіль «VOLKSWAGEN Polo», 2012 року випуску, держаний номерний знак НОМЕР_1 .
Ринкова вартість квартири становить 394380 грн., а автомобіля - 189618,12 грн.. 
Зазначене майно придбане за спільні кошти подружжя, є їх спільною сумісною власністю, частки кожного в майні є рівними. 
Після розірвання шлюбу відповідач відмовляється добровільно поділити майно у позасудовому порядку. 
Ураховуючи наведене, уточнивши позовні вимоги (а.с.97-98, 147), просив визнати за ним право власності на автомобіль «VOLKSWAGEN Polo», 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 ; стягнути з ОСОБА_1 на його користь компенсацію частини вартості квартири у розмірі 102380,94 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору та за надання правничої допомоги.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 жовтня 2019 року позов задоволено частково.
Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку автомобіля марки «VOLKSWAGEN  Polo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2012 року випуску.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 102000 грн. компенсації частини вартості квартири АДРЕСА_2 .
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1968 грн. 09 коп. судового збору.
У решті позову відмовлено.
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове - про відмову в позові.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач, посилаючись на її безпідставність та законність і обґрунтованість судового рішення, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.
У судовому засіданні відповідач та її представник апеляційну скаргу підтримали із наведених у ній підстав та просять її задовольнити.
Будучи належним чином повідомлені про день та годину розгляду справи, інші учасники справи у судове засідання не з`явилися і їх неявка відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи. Крім того, позивач надіслав письмове клопотання, у якому, зазначивши про причини неявки, просить розглядати справу за його відсутності та за відсутності його представника.
Заслухавши відповідача та її представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення компенсації вартості частини квартири та в частині розподілу судових витрат скасувати з таких підстав.
За положеннями статті 60 СК України, статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (стаття 70 СК України).
Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 01.02.2003 по 13.10.2017.
Спірне майно придбане у шлюбі, а тому суд дійшов вірного висновку, що це майно належить сторонам на праві спільної сумісної власності.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що майно придбане за особисті кошти відповідача - відхиляються апеляційним судом, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами.
Будь-яка позика коштів одним з подружжя на придбання майна в інтересах сім`ї не звільняє обох від обов`язку повертати позичені кошти. 
Крім того, відповідач, вважаючи порушеним своє право на спірне майно, із позовом про визнання цього майна особистою приватною власністю не зверталася.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідно до вимог закону частки позивача і відповідача як в автомобілі, так і в квартирі є рівними та обгрунтовано визнав за позивачем право власності на 1/2 частку автомобіля.
Разом із тим, задовольняючи позов про стягнення компенсації вартості частини квартири, суд першої інстанції виходив із того, що суд розглядає справи в межах заявлених вимог, врахував відсутність згоди відповідачки на отримання грошової компенсації, неможливість подальшого спільного проживання сторін та вважав за можливе стягнути з відповідачки на користь позивача вартість 1/2 частки спірної квартири.
Проте, такі висновки зроблені помилково, з неправильним застосуванням норм матеріального права.
Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.
Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України (частина четверта статті 71 СК України).
Так, присудження судом грошової компенсації одному з подружжя замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку допускається лише за наявності згоди цієї особи на таке присудження, крім випадків, передбачених статтею 365 ЦК України.
Положення цієї статті передбачають підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов співвласника про припинення права особи на частку у спільному майні, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
Крім того, відповідно до частини третьої статті 370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу, частиною другою якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.
Згідно із частиною п`ятою статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
Така умова дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником.
Отже, процедура внесення суми для відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобов`язань перед іншою.
Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої, п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
Таким чином, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п`ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.
Суд першої інстанції помилково не застосував при вирішенні позовних вимог про стягнення грошової компенсації вартості 1/2 частини квартири норми частини четвертої та п`ятої статті 71 СК України, не з`ясував думки позивача ОСОБА_3 щодо передачі квартири на заявлених умовах у власність відповідача ОСОБА_1 , не встановив, чи згідна вона на перерахування компенсації вартості частки позивача у праві власності на квартиру та чи внесена необхідна сума компенсації на депозитний рахунок суду, що призвело до неправильного вирішення спору.
Оскільки обраний позивачем спосіб та порядок поділу квартири не відповідає нормам статті 71 СК України, то у задоволенні вимог про стягнення компенсації вартості частини квартири слід відмовити.
Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки висновки суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення компенсації вартості частини квартири зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального права, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду в цій частині та в частині розподілу судових витрат.
У зв`язку із частковим задоволення апеляційної скарги витрати по сплаті судового збору за її подання підлягають стягненню із позивача на користь відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд  
                                         П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 жовтня 2019 року в даній справі в частині задоволення позовних вимог про стягнення компенсації вартості частини квартири та в частині розподілу судових витрат скасувати і ухвалити в цій частині нове судове рішення.
У позові ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення компенсації вартості частини квартири - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 948 (дев`ятсот сорок вісім) грн. 09 коп. судового збору.
У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1530 (одну тисячу п`ятсот тридцять) грн. судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий - суддя 

Судді