ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2020 року	Львів	Справа № 300/1804/19 пров. № 857/13071/19	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                  Коваля Р.Й.,
суддів                                                                       Гуляка В.В.,
                                                                                 Ільчишин Н.В.,
з участю секретаря судового засідання                Максим Х.Б.,  
представника позивача                                          Воробця В.Я.,   
представника відповідача                                      Сахмана П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Офісу великих платників податків ДФС на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2019 року (прийняте у м. Івано-Франківську суддею Тимощуком О.Л.; дата складення рішення у повному обсязі не вказана) в адміністративній справі № 300/1804/19 за позовом Приватного акціонерного товариства «Івано-Франківськце-мент» до Офісу великих платників податків ДФС про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

                                                    В С Т А Н О В И В :

У серпні 2019 року Приватне акціонерне товариство «Івано-Франківськцемент» (далі - ПАТ «Івано-Франківськцемент», Товариство) звернулося до Івано-Франківського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просило визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення-рішення (далі також - ППР) Офісу великих платників податків ДФС (далі також - Офіс ВПП ДФС) від 13 травня 2019 року:
- № 0004334810, яким Товариству збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 55 271 грн та визначено суму штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 27 635,50 грн; 
- № 0004344810, яким Товариству збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість (далі - ПДВ) в розмірі 61 412 грн. 
Позовні вимоги обгрунтовано тим, що оскаржувані ППР винесені на підставі хибних висновків контролюючого органу про те, що господарські операції Товариства з контрагентом - постачальником ТОВ «Логос-Промсервіс» не мали реального товарного характеру. Проте реальність цих операцій, рух товарно-матеріальних цінностей (далі також – ТМЦ), зміни у майновому стані Товариства та наявність ділової мети господарських операцій, з приводу яких у відповідача виникли сумніви, підтверджена належним чином оформленими первинними документами.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2019 року позов задоволено.

Не погодившись із цим рішенням, його оскаржив Офіс ВПП ДФС, який вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте без урахування фактичних обставин справи та з порушенням норм матеріального права. Тому просило скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовувало тим, що за результатами проведеної перевірки встановлено відсутність підтвердження фактичного придбання товару у ТОВ «Логос-Промсервіс» по ланцюгу постачання від ТОВ «Самміт-Агро-Трейд», їх зв`язок з провадженням господарської діяльності платника податку та відсутня підстава для включення вартості цих ТМЦ без підтвердження відповідними, складеними згідно чинного законодавства, первинними документами до складу витрат. Надані позивачем докази не підтверджують належним чином реальності господарських операцій та перевезення придбаного товару, а для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення операцій.

Товариство подало відзив на апеляційну скаргу, у якому вказало, що апеляційна скарга відповідача є безпідставною та такою, що підлягає залишенню без задоволення. Зазначило, що реальність здійснення господарських операцій, переміщення придбаного товару та його подальше використання у виробничій діяльності Товариства підтверджені належними доказами, при тому, що податковим законодавством не встановлено залежність права платника податків на податковий кредит від дотримання податкової дисципліни його контрагентами-постачальниками, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів, призначених для використання у його господарській діяльності.

У судовому засіданні представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги із аналогічних підстав; просить апеляційну скаргу задовольнити. Представник позивача, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обгрунтованим, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, ПАТ «Івано-Франківськцемент» 01.02.1999 зареєстроване як юридична особа Тисменицькою районною державною адміністрацією Івано-Франківської області. Основний вид економічної діяльності позивача - 23.51 виробництво цементу. 

27.03.2017 Товариством було укладено договір поставки № 27/03-17 з ТОВ «Логос-Промсервіс», згідно із пунктом 1 якого постачальник зобов`язується протягом дії цього Договору передати покупцеві ТМЦ за ціною, в асортименті і кількості, які погоджуються сторонами в накладних та/або специфікаціях, які є невід`ємною частиною договору, а покупець зобов`язаний прийняти товар і оплатити його на умовах, встановлених цим договором. Загальний обсяг товару, що продається за цим договором, визначається протягом строку дії договору з урахуванням кількості та асортименту (номенклатури) товару за всіма переданим відповідно до умов цього Договору окремим партіям товару.
Ціни на товар за цим договором, відповідно до його пункту 2, встановлюються в національній валюті і вказуються в накладних та/або специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього договору. Загальна сума договору складається із сум всіх накладних та/або специфікацій, що підписуються сторонами і є невід`ємною частиною цього договору.
Оплата товару здійснюється в безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника. Розрахунки за договором проводяться на таких умовах: 30 % попередня оплата, 60 % за фактом поставки, 10 % не пізніше 10 днів з моменту отримання партії товару на підставі розрахунку постачальника. За погодженням сторін можливий інший порядок проведення взаєморозрахунків не заборонений чинним законодавством України. Датою платежу вважається дата списання грошових коштів з рахунку покупця (пункт 3 договору).
Додатком до договору є специфікації: № 1 від 27.03.2017, якою визначено товар: ролики помольні 32х52 мм, сталь, ШХ-15, кількість 20 тонн, ціна без ПДВ - 15 250 грн, сума без ПДВ - 305 000 грн, ПДВ – 61 000 грн, всього – 366 000 грн, толеранс +/- 10 %; № 2 від 26.04.2017, якою визначено товар: ролики помольні 32х52 мм, сталь, ШХ-15, кількість 40 тонн, ціна без ПДВ - 15 250 грн, сума без ПДВ - 610 000 грн, ПДВ – 122 000 грн, всього – 7 320 000 грн, толеранс +/- 10 %.

На виконання умов цього договору позивачем придбано у ТОВ «Логос-Промсервіс» ролики помольні 32х52 мм, сталь ШХ-15 в кількості 20,125 тонн, на суму без ПДВ – 307058,75 грн, ПДВ – 61 411,75 грн, всього з ПДВ – 368 470,50 грн.
Контрагент позивача - ТОВ «Логос-Промсервіс» на поставлений товар виписав видаткову накладну № 04/07 від 04.07.2017 із зазначенням постачальника та одержувача товару, найменування товару, його кількості, ціни без ПДВ, суми ПДВ, загальної суми, дати складення.
На поставку ТМЦ позивачу від ТОВ «Логос-Промсервіс» було виписано товарно-транспортну накладну № 04/07-3 від 04.07.2017, у якій зазначено: автопідприємство - ФОП ОСОБА_1 , замовник (платник) - ТОВ «Саміт-Агро-Трейд», вантажовідправник - ТОВ «Логос-Промсервіс», вантажоодержувач – ПАТ «Івано-Франківськцемент», найменування продукції – ролики сталь ШХ-15 32х52 мм, 20,1350 тонн, сума – 368 470,50 грн з ПДВ, автомобіль - DAF  НОМЕР_1 , водій – ОСОБА_2 , водій-експедитор – ОСОБА_3 , пункт навантаження – м. Харків, вул. Пушкіна, 32, кор. 1, пункт розвантаження – село Ямниця, Тисменицький район, відпуск дозволив – ОСОБА_4 .
Позивач згідно з податковими накладними № 14 від 03.07.2017, № 16 від 04.07.2017, № 22 від 25.07.2017 провів розрахунки з ТОВ «Логос-Промсервіс» за поставлену продукцію згідно платіжних доручень: № 7110 від 03.07.2017 на суму 219 600 грн, № 9004 від 03.08.2017 на суму 300 000 грн; № 9174 від 08.08.2017 на суму 224 661 грн. 

Контрагентом позивача - ТОВ «Логос-Промсервіс» були складені податкові накладні № 14/1 від 03.07.2017 щодо продажу товару – ролики помольні 32х52 мм, сталь, ШХ-15, вага – 12 тонн, на суму 183 000 грн та № 16/1 від 04.07.2017 щодо продажу товару – ролики помольні 32х52 мм, сталь, ШХ-15, вага – 8,135 тонн, на суму 124 058,75 грн.

Вказані ролики помольні 32х52 мм були оприбутковані Товариством за прибутковим ордером № 00000013096 від 05.07.2017 та використані у своїй господарській діяльності, про що були складені виробничі звіти руху залишків матеріалів, сировини, півфабрикатів і готової продукції за липень - жовтень 2017 року.

Офісом ВПП ДФС у період з 25.03.2019 по 12.04.2019 здійснено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з питань дотримання вимог податкового законодавства України під час здійснення фінансово-господарських операцій із ТОВ «Логос-Промсервіс» за липень 2017 року (по декларації з ПДВ та відповідно їх відображення при формуванні показників фінансової звітності за 2017 рік, які є підставою для відображення у декларації з податку на прибуток за відповідний податковий період), за результатами якої складено акт № 90/28-10/00292988 від 19.04.2019 (далі - Акт перевірки).
За висновками Акта перевірки Товариством порушено приписи:
- статті 1, пункту 2 статті 3, пунктів 1, 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність України», підпунктів 1.1, 1.2 пункту 1, пункту 2.16 статті 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Мінфіну України від 24.05.1995 № 88; зареєстрованим у Мін`юсті України 05.06.1995 № 168/704; підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункту 135.1 статті 135 Податкового кодексу України (далі - ПК України), в результаті чого занижено податок на прибуток за 2017 рік на 55 271 грн;
- пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пункту 200.1 статті 200 ПК України, в результаті чого завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, в сумі 61 412 грн.

Підставою для цього були висновки контролюючого органу про нереальність господарських операцій, що підтверджується актом про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Логос-Промсервіс» з питань правильності визначення повноти нарахування та сплати ПДВ по взаємовідносинах з ТОВ «Едельвейс Трейд інвест» за березень 2016 року, ТОВ «Маріон Плюс» за жовтень 2016 року, ТОВ «Самміт-Агро-Трейд» за липень 2017 року, а також податкових зобов`язань по ланцюгу постачання та придбання, що міститься у податкових деклараціях з ПДВ за березень 2016 року, жовтень 2016 року та липень 2017 року № 3719/20-40-14-21-07 від 06.09.2018. 
Цим актом встановлено обрив ланцюга постачання: ПАТ «Івано-Франківськцемент» - ТОВ «Логос-Промсервіс» - ТОВ «Саміт-Агро-Трейд», товару - ролики помольні 32х52 мм, сталь, ШХ-15. Вказано, що ТОВ «Саміт-Агро-Трейд» не може здійснювати фінансово-господарські операції та неможливо підтвердити реальність здійснення фінансово-господарських операцій з контрагентами-постачальниками та покупцями за липень 2017 року. Контролюючий орган класифікував ТОВ «Саміт-Агро-Трейд» як «зустрічний транзитер». Окрім цього, керівник ТОВ «Саміт-Агро-Трейд» ОСОБА_5 пояснила, що зареєструвала юридичну особу за винагороду та ніякого відношення до господарської діяльності немає.

На підставі Акта перевірки та відповідно до встановлених порушень 13.05.2019 Офісом ВПП ДФС прийняті податкові повідомлення-рішення:
- № 0004334810, яким Товариству збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на прибуток приватних підприємств» в розмірі 82 906,50 грн, у тому числі: 55 271 грн - за основним платежем та 27 635,50 грн - за штрафними санкціями.
- № 0004344810, яким Товариству зменшено розмір від`ємного значення суми ПДВ в розмірі 61 412 грн.

За результатами адміністративного оскарження вказані податкові повідомлення-рішення були залишені без змін.

Не погоджуючись із прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач оскаржив їх до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що дослідженими у справі доказами підтверджено, а доводами податкового органу не спростовано реальність вчинення господарських операцій з придбання роликів помольних 32х52 мм та подальше використання їх у господарській діяльності позивача. 
Відтак, оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті неправомірно, у зв`язку з чим їх необхідно скасувати.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального права, фактичним обставинам справи і є правильними з огляду на таке.

Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

За приписами підпункту «а» пункту 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

А згідно з пунктами 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Так, відповідно до пункту 200.1 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Пунктом 44.1 статті 44 ПК України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16.07.1999 № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі – Закон № 996-XIV), згідно зі статтею 1 якого первинний документ – документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, а господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

За вимогами частини другої статті 3 Закону № 996-ХIV бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством.
Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій, відповідно до статті 9 Закону № 996-ХIV, є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо – безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами також визначена Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88; зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704, відповідно до підпункту 1.2 пункту 1, підпункту 2.1 пункту 2 якого господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення; первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Таким чином, витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність поставки та господарський характер понесених за нею витрат та є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Як видно з Акта перевірки та підтверджено матеріалами справи господарські операції, покладені в основу прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, виникли за наслідком виконання договору поставки № 27/03-17 від 27.03.2017.

На підтвердження виконання умов цього договору позивач надав до суду копії специфікацій №№ 1, 2,  видаткової накладної № 04/07 від 04.07.2017, товарно-транспортної накладної № 04/07-3 від 04.07.2017, платіжних доручень № 7110 від 03.07.2017 на суму 219 600 грн, № 9004 від 03.08.2017 на суму 300 000 грн, № 9174 від 08.08.2017 на суму 224661 грн; як підтверджено Актом перевірки, ці нарахування здійснено згідно з податковими накладними № 14 від 03.07.2017, № 16 від 04.07.2017, № 22 від 25.07.2017, які складені за результатами вчинення вищевказаних господарських операцій і копії яких долучено до матеріалів справи.
Прибуття товару також підтверджується прибутковим ордером № 00000013096 від 05.07.2017, відміткою поста охорони про прибуття вантажу 05.07.2017 о 16:09 год, який був доставлений автомобілем номерний знак НОМЕР_1 ; журналом перепусток (прибуткових ордерів) із відміткою про прибуття цього автомобіля від ТОВ «Логос-Промсервіс».
Використання поставлених ТМЦ у господарській діяльності Товариства підтверджується копіями виробничих звітів руху залишків матеріалів, сировини, півфабрикатів і готової продукції за липень-жовтень 2017 року, у відповідності до яких прослідковується оприбуткування та використання помельних роликів 32х52 мм.

При цьому колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими покликання податкового органу на нереальність господарських операцій з огляду на встановлення Актом перевірки обриву ланцюга постачання: ПАТ «Івано-Франківськцемент» - ТОВ «Логос-Промсервіс» - ТОВ «Саміт-Агро-Трейд», товару - ролики помольні 32х52 мм, сталь, ШХ-15, неможливість здійснювати фінансово-господарські операції ТОВ «Саміт-Агро-Трейд» та неможливість підтвердити реальність здійснення фінансово-господарських операцій з контрагентами-постачальниками та покупцями за липень 2017 року, при тому, що фактичне виконання господарських зобов`язань позивачем підтверджується належним чином оформленими первинними документами, а укладені договори спрямовані на настання реальних обставин щодо поставки товарів і вказане жодним чином не спростовується відповідачем належними та допустимими доказами.

Відповідач не навів переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вказаними документами, а також не надав жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та/або суперечливі; загалом його заперечення грунтуються лише на одних припущеннях (щодо неможливості придбання товару, його перевезення тощо).
Не подав контролюючий орган і жодних доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податків або можливої фіктивності його контрагента, як і того, що спірні операції не містять у суті своїй розумних економічних та інших причин придбання ТМЦ.

Верховний Суд у постанові від 24 вересня 2019 року у справі № 520/300/19 висловив правову позицію, згідно з якою норми податкового законодавства не ставлять у залежність право платника податків на податковий кредит від дотримання податкової дисципліни його контрагентами – постачальниками, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення постачальником товару (послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту. Платник податку (покупець) не повинен зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про його обізнаність щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Саме по собі невиконання контрагентом податкових обов`язків не може бути безумовним свідченням відсутності ділової мети та/або обізнаності платника податків із протиправним характером діяльності його контрагента та відповідно недостовірності задекларованих ним показників податкового обліку.
В разі підтвердження платником податку показників податкового обліку належним чином оформленими документами, передбаченими податковим законодавством, ці показники вважаються задекларованими правильно, якщо контролюючий орган не доведе зворотне.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У разі надання податковим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував суми податкового кредиту, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податку повинен спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відсутність відповідних доказів може бути підставою для відмови в задоволенні позову про скасування податкового повідомлення-рішення, зокрема в разі доведення відповідачем, що суми податкового кредиту задекларовані при фактичній відсутності господарської операції з постачання товару (послуги), а документи, якими оформлена ця операція, недостовірні.

Європейський суд з прав людини, розглянувши справу «Інтерсплав проти України», вказав, що коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Не можуть бути прийнятими доводи владної сторони за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що платник податку був безпосередньо залучений до таких зловживань.

Такий висновок відповідає принципу індивідуального застосування відповідальності, в тому числі за порушення правил оподаткування, про що також наголошував Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22.01.2009 у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява № 3991/03).

Також у справі, що розглядається контролюючим органом не доведено причетність позивача до порушень законодавства його контрагентами по ланцюгу постачання. І якщо контрагенти якимось чином порушили чинне законодавство або не виконали свого зобов`язання зі сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цих контрагентів і жодним чином не впливає на формування витрат та податкового кредиту покупцем, за умови фактичного здійснення господарської операції, виконання усіх передбачених законом умов та документального підтвердження вказаного.

За приводу покликань апелянта на те, що відсутня інформація щодо здійснення виплат на користь перевізника – ФОП ОСОБА_3 , колегія суддів зазначає, що перевізником у спірних господарських операціях був ФОП ОСОБА_1 , а ОСОБА_3 у товарно-транспортній накладній № 04/07-3 від 04.07.2018 вказаний як водій-експедитор.
Інші доводи апеляційної скарги проаналізовано та оцінено вище і такі висновків суду першої інстанції не спростовують.

Вказане дає підстави для висновку про те, що досліджені судом первинні документи належним чином підтверджують реальність господарських операцій позивача із придбання товару у його контрагента, як наслідок, правомірність включення спірних сум до витрат та податкового кредиту позивача, а відтак, і протиправності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.   

Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

                                                  П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків ДФС залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2019 року в адміністративній справі № 300/1804/19 – без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	Р. Й. Коваль 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	Н. В. Ільчишин  	
Постанова складена у повному обсязі 21 лютого 2020 року.