УХВАЛА
31 січня 2020 року
м. Київ
справа №756/14572/17
провадження № 51-490 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого      ОСОБА_1 ,
суддів                 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
вивчивши матеріали касаційної скарги засудженого ОСОБА_4 на вирок  Оболонського районного суду м. Києва від 13 травня 2019 року, 
встановив:
Як убачається зі змісту касаційної скарги засудженого, останній порушує питання про перегляд зазначеного судового рішення у касаційному порядку на підставах, передбачених пунктами 2, 3 ч. 1 ст. 438 КПК.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК у касаційній скарзі вказується обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення. 
Проте наведених положень процесуального закону засудженим не дотримано.
Зокрема, як убачається зі змісту касаційної скарги ОСОБА_4 , останній порушує питання про зміну оскаржуваного судового рішення через незастосування судом закону, який підлягав застосуванню – ст. 75 КК, однак не наводить обґрунтування неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою зміну оспорюваного рішення з підстави, передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 438 КПК, з огляду на положення ст. 413 цього Кодексу.
Окрім цього, покликаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого через суворість, ОСОБА_4 не наводить у скарзі обґрунтувань у чому саме полягає явна несправедливість заходу примусу, з урахуванням положень ст. 414 КПК, що є підставою для зміни оспорюваного судового рішення відповідно до  п. 3 ч. 1  ст. 438 цього Кодексу.
Окрім того, відповідно до вимог ст. 424 КПК у касаційному порядку можуть бути оскаржені вироки та ухвали про застосування або відмову у застосуванні примусових заходів медичного чи виховного характеру суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також судові рішення суду апеляційної інстанції, постановлені щодо зазначених судових рішень суду першої інстанції.
Однак, засуджений, оскаржуючи рішення місцевого суду,  не вказує чи було воно предметом перевірки в апеляційному порядку та які порушення були допущені судом апеляційної інстанції при перегляді  ним цього вироку.
Згідно з ч. 3 ст. 427 КПК, якщо особа не бажає брати участі у касаційному розгляді, вона зазначає про це в касаційній скарзі. Однак  жодних застережень щодо цієї обставини скарга не містить.
Додатково слід зазначити, що частиною 2 ст. 8 Кримінально-виконавчого кодексу України засудженому гарантується право на правову допомогу, для одержання якої він може користуватися послугами адвокатів.  
Відповідно до вказаної норми закону засуджений  ОСОБА_4 має право звернутися через адміністрацію виконавчої установи до відповідного Центру безоплатної допомоги з метою отримання кваліфікованої правової допомоги для оскарження судових рішень у касаційному порядку.  
Відповідно до ст. 429 КПК, суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог ст. 427 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху і надає особі, яка подала скаргу, необхідний строк для усунення недоліків.
На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд, 
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок  Оболонського районного суду м. Києва від 13 травня 2019 року залишити без руху та надати йому строк для усунення вказаних недоліків упродовж десяти днів з дня отримання копії даної ухвали.
Роз`яснити останньому, що у разі неусунення недоліків в установлений строк скарга буде йому повернута.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                              ОСОБА_2                      ОСОБА_3