ПОСТАНОВА
Іменем України

20 лютого 2020 року 

м. Київ
справа №806/714/18
адміністративне провадження №К/9901/54130/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Кравчука В.М., суддів Єзерова А.А., Стародуба О.П.,

розглянув у попередньому судовому засіданні адміністративну справу
за касаційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 – Гамми Віктора Опанасовича 
на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26.03.2018 (головуючий суддя Капинос О.В.) та 
постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 12.06.2018 (колегія суддів у складі головуючого судді Шидловського В.Б., суддів Мацького Є.М., Шевчук С.М.)
у справі № 806/714/18
за позовом  ОСОБА_1 
до Міністерства оборони України,
третя особа – ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
про визнання незаконним та скасування висновку, зобов`язання прийняти рішення щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги.

I. РУХ СПРАВИ

1.          У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якому просив суд:
- визнати незаконним та скасувати висновок комісії Міністерства оборони України (п. 89 Протоколу № 102від 29.09.2017) про відмову у виплаті одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням III групи інвалідності з 11.04.2017, внаслідок захворювання пов`язаного із захистом Батьківщини, під час виконання військового обов`язку ;
- зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення щодо призначення йому, як інваліду III групи, одноразової грошової допомоги та виплатити в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму на момент встановлення III групи інвалідності, а саме з 11.04.2017, у відповідності до ч. 2 ст. 16 Закону України № 2011-XII.
2.          В обґрунтування позову зазначав, що рішення відповідача від 29.09.2017 № 102, яким йому відмовлено у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги є протиправним, оскільки з 11.04.2017 він набув право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, відповідно до статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
3.          Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 26.03.2018, яке залишене без змін постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 12.06.2018, у задоволенні позову відмовлено.
4.          У касаційній скарзі позивач, із посиланням на порушення судами першої та  апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, а позовні вимоги задовольнити.

II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

5.          Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 проходив службу в Збройних силах України. Звільнений наказом командира 30 окремої гвардійської механізованої бригади від 10.03.2015 за призовом по час мобілізації в запас та згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 17.03.2015 № 67 (по стройовій частині), виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .
6.          Під час огляду МСЕК 18.03.2015 позивачу було встановлено 20% втрати працездатності без встановлення інвалідності внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, у зв`язку з цим, виплачена допомога в сумі 17052,00 грн.
7.          Відповідно до довідки МСЕК від 21.03.2017 № 783312, під час первинного огляду, ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності внаслідок загального захворювання, з 21.03.2017 по 01.04.2018.
8.          При повторному огляді, відповідно до довідки МСЕК від 21.04.2017 № 782370, позивачу встановлено третю групу інвалідності з 11.04.2017, внаслідок травми, захворювання, пов`язаного з захистом Батьківщини.
9.          03.05.2017 позивач звернувся до Олевського районного військового комісаріату із заявою з проханням виплатити одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності внаслідок захворювання пов`язаного із захистом Батьківщини, яка була скерована спочатку до Житомирського обласного військового комісаріату, а згодом до Міністерства оборони України.
10.          Згідно з рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, викладеного в п. 89 протоколу № 102 від 29.09.2017, позивачу відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги посилаючись на те, що ч.4 ст.16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п.8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 у разі зміни групи інвалідності, доплата одноразової грошової допомоги здійснюється за умови, якщо зміна відбулася протягом двох років після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності. ОСОБА_1 ІІІ групу інвалідності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, встановлено понад дворічний термін після встановлення ступеня працездатності. Допомога у зв`язку з встановленням 20% втрати працездатності виплачена в сумі 17 052,00 грн.
11.          Вважаючи такі дій відповідача неправомірними, позивач звернувся до суду з позовом.

IIІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

12.          Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився суд апеляційної інстанції,  виходив з того, що рішення відповідача щодо відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги позивачу є правомірним, оскільки зміна підстав для призначення позивачу одноразової допомоги відбулась після спливу дворічного строку, визначеного п. 4 ст. 16-3 України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п.8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

13.          Представник позивача у касаційній скарзі зазначає, що ОСОБА_1 має право на призначення одноразової грошової допомоги. 
14.          Відповідачі відзиву на касаційну скаргу не надали.

V. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

15.          Верховний Суд перевірив доводи касаційної скарги, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права та дійшов таких висновків. 
16.          Ключовим правовим питанням у справі є правильність застосування до спірних правовідносин абз. 2 п. 4 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі – Закон №2011-XII) та п. 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 (далі – Порядок № 975). 
17.          З урахуванням частої зміни законодавства, у справах цієї категорії насамперед потрібно встановити які правові норми регулюють відносини сторін на час виникнення спору. 
18.          Спір виник щодо права позивача на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому ІIІ групи інвалідності з 11.04.2017, внаслідок травми, захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини.
19.          Відповідно до абз. 3 п. 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії. 
20.          Отже, до спірних відносин застосовується законодавство, що діяло на 11.04.2017.
21.          Згідно з пунктом 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII, який набрав чинності з 01.01.2014, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
22.          Положення пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII застосовується до правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 01.01.2014.
23.          Згодом, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII (набрав чинності з 01.01.2017) пункт 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII доповнено абзацом другим такого змісту: «У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється».
24.          Обидві ці норми пункту 4 статті 16-3 Закону (абз. 1 і 2) передбачають обмеження строку, протягом якого зміна групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги, дворічним строком. Дворічний строк обчислюється з часу первинного встановлення інвалідності чи ступеня втрати працездатності. 
25.          Правовідносини щодо первинного встановлення втрати працездатності виникли після набрання чинності зазначеним Законом, тому пункт 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII застосовується до позивача.
26.          Суд звертає увагу, що на час первинного встановлення втрати працездатності позивачеві (18.03.2015) правова норма, яка обмежує право на перегляд розміру одноразової грошової допомоги дворічним строком, вже діяла. 
27.          З дня первинного встановлення ступеню втрати працездатності (18.03.2015) до дня встановлення III групи інвалідності (11.04.2017) минуло понад два роки. Відтак, позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі.
28.          Відповідно до п. 4 ст. 16-3 Закону №   2011-XII дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності. При цьому причина інвалідності (ступеня втрати працездатності) для обчислення строку самостійного правового значення не має. 
29.          З огляду на це, Верховний Суд погоджується із висновками судів попередніх інстанції щодо відсутності у позивача права на отримання зазначеної одноразової грошової допомоги, оскільки зміна підстав для призначення позивачу одноразової допомоги відбулась після спливу дворічного строку.
30.          Верховний Суд висловлював правову позицію щодо застосування норм права у схожій справі (постанова Верховного Суду від 21.08.2019, справа № 806/2187/18).
31.          Відповідно до ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.  
32.          З огляду на результат касаційного розгляду, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 341, 343, 350, 356 КАС України, Суд –          

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 – Гамми Віктора Опанасовича залишити без задоволення.
Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26.03.2018 та постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 12.06.2018 у справі № 806/714/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                          В.М. Кравчук

Суддя                                                                                                              А.А. Єзеров

Суддя                                                                                                              О.П. Стародуб