Постанова
Іменем України 
16 січня 2020 року
м. Київ
справа № 756/5980/14-к 
провадження № 51-4620 км 19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                           ОСОБА_1 ,
суддів                                                                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання                           ОСОБА_4 ,
прокурора                                                               ОСОБА_5 ,
виправданого                                                        ОСОБА_6 ,
захисника                                                               ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора ОСОБА_5 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 26 квітня 2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 18 червня 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12014100050001537, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Соломир Зарічненського району Рівненської області, жителя АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Оболонського районного суду м. Києва від 26 квітня 2019 року ОСОБА_6 визнано невинуватим та виправдано у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 187 КК України, вчинене обвинуваченим.
Органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачувався в тому, що він      05 березня 2014 року близько 23:00, разом із невстановленими досудовим розслідуванням особами, діючи за попередньою змовою між собою, перебуваючи біля службового входу супермаркету «ЕКО-Маркет», що на вул. Маршала     Тимошенка, 13/1 у м. Києві, здійснили напад на ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , погрожуючи застосуванням насильства, небезпечним для життя та здоров`я потерпілих (за допомогою предметів, схожих на пістолети), чим подолали їх опір, проникли до приміщення кімнати старшого касира супермаркету «ЕКО-Маркет» та із сейфа з касою заволоділи грошовими коштами ТОВ «ЕКО» на загальну суму 137 825 грн.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 червня 2019 року апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_10 залишено без задоволення, а вирок Оболонського районного суду м. Києва від 26 квітня 2019 року – без зміни.
Вимоги, викладені в касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор ОСОБА_5 просить скасувати вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Обґрунтовуючи свої вимоги, вказує, що місцевим судом порушено вимоги ст. 374 КПК України, оскільки у вироку не зазначено місця його ухвалення, не вказано номера кримінального провадження, а також освіти та місця роботи обвинуваченого. Крім того, у резолютивній частині вироку не вирішено питання щодо процесуальних витрат. Також зазначає, що місцевим судом призначено підготовче судове засідання через сім днів після надходження обвинувального акту, що не узгоджується з положеннями ст. 314 КПК України. Вважає, що суд, ігноруючи положення ст. 349 КПК України, безпідставно змінив порядок дослідження доказів у кримінальному провадженні без постановлення відповідної ухвали. При цьому зазначає, що під час допиту потерпілого та свідків місцевий суд не встановив, у яких стосунках вони перебувають з обвинуваченим, чим порушив ст. 353 КПК України, а сам допит проводився із застосуванням стороною захисту навідних питань. Крім того, вважає, що місцевий суд у вироку належним чином не вмотивував своїх висновків про зацікавленість свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Також зазначає, що у вироку судом не обґрунтовано висновку, чому показання потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 не доводять винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину. Вказує, що після проголошення вироку місцевий суд не роз`яснив стороні захисту право ознайомитися із журналом судового засідання та подати на нього письмові зауваження, чим порушено вимоги ч. 3 ст. 376 КПК України. На переконання прокурора, апеляційний суд зазначених порушень не усунув, обмежившись формальними посиланнями на законність вироку місцевого суду.
Позиції інших учасників судового провадження
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 підтримав подану касаційну скаргу, просив вирок та ухвалу скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Виправданий ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_7 заперечували щодо задоволення касаційної скарги прокурора, просили судові рішення залишити без зміни.
Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, перевіривши наведені в касаційній скарзі доводи та дослідивши матеріали провадження, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Мотиви Суду
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
При цьому відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Згідно зі ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Положення ст. 17 КПК України регламентують, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи.
Крім того, ст. 62 Конституції України закріплено принцип, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів – з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Статтею 373 КПК України встановлено, що виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу.
При цьому обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Тобто, дотримуючись засад змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.
Ухвалюючи виправдувальний вирок з огляду на встановлені фактичні обставини та досліджені докази, місцевим судом не встановлено, що саме ОСОБА_6 вчинив напад з метою заволодіння чужим майном за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілих, які зазнали нападу, за обставин, викладених в обвинувальному акті.
Як убачається зі змісту вказаного вироку, місцевий суд з наведенням докладних мотивів обґрунтував свій висновок щодо недоведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції, виконуючи вимоги статей 85, 86, 94 КПК України, зробив ґрунтовний аналіз наявних доказів та дійшов правомірного висновку про те, що сторона обвинувачення не довела поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину.
Твердження прокурора про неправильну оцінку доказів та показань свідків, про надання переваги одним доказам над іншими, чим фактично просить дати їм іншу оцінку, колегія суддів вважає непереконливими та такими, що не знайшли свого підтвердження під час касаційного розгляду.
У ході перевірки матеріалів кримінального провадження у касаційному порядку колегією суддів також не встановлено порушень вимог ст. 352 КПК України під час допиту потерпілого та свідків, які б давали підстави для скасування вироку суду, про що зазначає прокурор у своїй скарзі.
Крім того, на переконання колегії суддів, місцевий суд дійшов правильного висновку, що показання потерпілого ОСОБА_9 про напад на нього та потерпілу ОСОБА_8 чотирьох озброєних чоловіків у масках, показання свідка ОСОБА_13 , яка впізнала ОСОБА_6 по одягу та ході, показання свідка ОСОБА_14 , який підтвердив впізнання свідком ОСОБА_13 . ОСОБА_6 , поза розумним сумнівом не доводять винуватості ОСОБА_6 у вчиненні розбою, а тому обґрунтовано трактував такі сумніви на користь обвинуваченого.
Колегія суддів вважає надуманими доводи прокурора про порушення місцевим судом порядку дослідження доказів у кримінальному провадженні.
Згідно з ч. 1 ст. 349 КПК України після виконання дій, передбачених ст. 348 цього Кодексу, головуючий з`ясовує думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та про порядок їх дослідження. Разом з тим, ч. 3 ст. 349 КПК України передбачено, що обсяг доказів, які будуть досліджуватися, та порядок їх дослідження визначаються ухвалою суду і в разі необхідності можуть бути змінені.
Під час перевірки матеріалів кримінального провадження встановлено, що у судове засідання 10 липня 2014 року з`явилися свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , а   30 жовтня 2014 року – свідок ОСОБА_11 . При цьому потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у зазначені вище судові засідання не з`явились. В обох випадках судом на обговорення учасників судового провадження ставилось питання про можливість продовження судового розгляду за відсутності потерпілих. Оскільки заперечень від учасників судового провадження, у тому числі й від прокурора, з цього приводу не надходило, а тому суд перейшов до допиту свідків.
Таким чином, будь-яких порушень вимог ст. 349 КПК України, про що прокурор вказує у своїй касаційній скарзі, колегією суддів не встановлено.
Що стосується доводів прокурора про порушення місцевим судом процесуального строку призначення підготовчого судового засідання, необхідно зазначити наступне.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що в день надходження обвинувального акта до суду ухвалою судді Оболонського районного суду м. Києва від 29 квітня 2014 року призначено підготовче судове засідання на 06 травня 2014 року об 11:00, що повністю узгоджується з вимогами ч. 1 ст. 314 КПК України з огляду на положення ч. 7 ст. 115 КПК України.
А тому доводи касаційної скарги прокурора у цій частині колегія суддів вважає безпідставними.
Крім того, у касаційній скарзі прокурор зазначає, що місцевим судом не вмотивовано свого висновку щодо заінтересованості свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .
Колегія суддів не погоджується з такими доводами прокурора.
Згідно з абз. 3 ч. 7 ст. 223 КПК України понятими не можуть бути потерпілий, родичі підозрюваного, обвинуваченого і потерпілого, працівники правоохоронних органів, а також особи, заінтересовані в результатах кримінального провадження.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_11 та     ОСОБА_12 були залучені понятими під час проведення слідчого експерименту й огляду місця події на вул. Гординського, 2-А у м. Білій Церкві Київської області, а також під час проведення слідчого експерименту на вул. Тимошенка, 13/1 у м. Києві.
Разом з тим, у судовому засіданні під час допиту ОСОБА_11 та ОСОБА_12 як свідків було встановлено, що останні на момент проведення вищевказаних слідчих дій були працівниками ТОВ «ЕКО», яке визнано потерпілою стороною у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 .
Ураховуючи підпорядкованість таких свідків потерпілій юридичній особі, місцевий суд з огляду на положення ст. 223 КПК України належним чином обґрунтував свій висновок щодо заінтересованості свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , з чим погоджується й колегія суддів.
Також колегія суддів вважає неспроможними доводи касаційної скарги прокурора про те, що місцевим судом у резолютивній частині вироку не вирішено питання щодо судових витрат, оскільки питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку, можуть бути вирішені в порядку статей 537, 539 КПК України.
У свій скарзі прокурор також зазначає, що у вироку судом не вказано місця ухвалення цього вироку, номера кримінального провадження, освіти та місця роботи обвинуваченого, чим порушено вимоги ст. 374 КПК України.
На переконання колегії суддів, такі недоліки вироку не є суттєвими та у розумінні статей 412, 438 КПК України не є підставою для скасування вироку суду першої інстанції.
Що стосується доводів касаційної скарги прокурора про нероз`яснення стороні захисту права ознайомитися із журналом судового засідання та подати на нього письмові зауваження, як визначено ч. 3 ст. 376 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, перед початком судового розгляду по суті учасникам судового провадження було вручено пам`ятки про процесуальні права і обов`язки, у яких, зокрема, зазначено право учасників процесу ознайомитися із журналом судового засідання та подати на нього письмові зауваження. Копії таких пам`яток з підписами про їх отримання містяться в матеріалах провадження.
Разом з тим, в ході перевірки звукозаписів судових засідань встановлено, що головуючим під час судового розгляду з`ясовано чи зрозумілі учасникам судового провадження їхні права та обов`язки та чи є потреба у їх роз`ясненні. Будь-яких зауважень про незрозумілість прав або необхідності їх додаткового роз`яснення від учасників судового провадження не надходило. Крім того, після ухвалення вироку в ході ознайомлення з матеріалами кримінального провадження обвинуваченим ОСОБА_6 зауважень на журнал судового засідання не подано.
З урахуванням вищевикладеного колегія суддів вважає, що в даному випадку сторона захисту не була позбавлена можливості після ознайомлення із журналом судового засідання подати на нього свої зауваження, а тому доводи прокурора у цій частині є непереконливими.
До того ж, як передбачено ч. 3 ст. 438 КПК України, суд касаційної інстанції не вправі скасувати виправдувальний вирок лише з мотивів істотного порушення прав обвинуваченого.
Як на підставу для скасування ухвали суду апеляційної інстанції у касаційній скарзі прокурор посилається на відсутність в ухвалі апеляційного суду відповідей на всі доводи апеляційної скарги сторони обвинувачення, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
З такими твердженнями касаційної скарги прокурора колегія суддів погодитися не може.
Так, ухвала апеляційного суду є рішенням суду вищого рівня стосовно законності, обґрунтованості та вмотивованості рішення суду першої інстанції, що перевіряється в апеляційному порядку. Отже, ухвала апеляційного суду має відповідати вимогам        ст. 370 КПК України.
Крім того, згідно з вимогами ст. 419 КПК України в ухвалі суду апеляційної інстанції, зокрема, мають бути проаналізовані всі доводи апеляційної скарги, на кожен з яких надано вичерпну відповідь та наведено детальні мотиви прийнятого рішення. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі апеляційного суду зазначаються підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Під час дослідження матеріалів кримінального провадження встановлено, що апеляційний суд, дотримуючись вимог статей 404, 405, 407, 412-414 КПК України, переглянув вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_6 за апеляційною скаргою сторони обвинувачення, ретельно перевірив зазначені в ній доводи, проаналізував їх, дав на них переконливі відповіді, зазначивши в ухвалі підстави, через які визнав такі доводи необґрунтованими.
Тобто, здійснюючи перевірку доводів апеляційної скарги прокурора в порядку апеляційної процедури, відповідно до вимог кримінального процесуального закону апеляційний суд надав таким доводам належну оцінку та з наведенням докладних мотивів обґрунтував прийняте рішення. При цьому порушень процесуального порядку збирання, дослідження та оцінки наведених судом у вироку доказів апеляційний суд не встановив.
На переконання колегії суддів, ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.
Оскільки істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не встановлено, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду – без зміни.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 26 квітня 2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 18 червня 2019 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                               ОСОБА_2                           ОСОБА_3