ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/4937/19                                                                    Суддя (судді) першої інстанції: Леонтович А.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  11 лютого 2020 року                                                                                            м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді                              Оксененка О.М.,
суддів:                                                    Лічевецького І.О.,
                                                         Мельничука В.П.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Командира Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , третя особа: Міністерство оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Командира Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , третя особа: Міністерство оборони України, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , яка полягає у безпідставному та невмотивованому ненаправленні його на Медико-соціальну експертну комісію для встановлення групи інвалідності та (або) відсотка втрати працездатності;
- зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 здійснити заходи, відповідно до статті 16, 16-2, 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», щодо направлення його на Медико-соціальну експертну комісію для встановлення групи інвалідності та (або) відсотка втрати працездатності.
Позов обґрунтовано тим, що відповідачем безпідставно не направлено його на проходження Медико-соціальної експертної комісії для встановлення групи інвалідності та (або) відсотка втрати працездатності, що свідчить про умисне невиконання відповідачем умов типового Контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити - визнати протиправною бездіяльність командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , яка полягає у безпідставному та невмотивованому ненаправленні його на Медико-соціальну експертну комісію для встановлення групи інвалідності та (або) відсотка втрати працездатності; в решті – позовні вимоги залишити без розгляду, оскільки його звільнено з військової служби за станом здоров`я.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що всі військовослужбовці в період проходження військової служби після проходження ВЛК мають право на проведення МСЕК для встановлення інвалідності за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я або роботодавця.
Відтак, відповідач зобов`язаний був направити його на МСЕК безпосередньо або через відповідний заклад охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем зазначено, що у червні 2019 році позивача згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 було направлено для проходження військово-лікарської комісії для визнання ступеня інвалідності, за наслідками якого ОСОБА_1 визнано непридатним до військової служби в мирний час та обмежено придатним у воєнний стан.
Враховуючи, що позивач у червні 2019 року вже був направлений до військово-лікарської комісії для визначення інвалідності (ступеня втрати працездатності у відсотковому відношенні), тому рапорт позивача від 07.08.2019 погоджено не було.
При цьому, 23 вересня 2019 року позивача було виключено зі списків військової частини та на момент звільнення позивачу не було встановлено групу інвалідності та не було визначено ступінь втрати працездатності у відсотковому значенні.
У поясненнях Міністерство оборони України зазначено, що всі рапорти, що надійшли на адресу командира (начальника) військової частини мають бути зареєстровані встановленим порядком, та опрацьовані відповідною посадовою особою. Будь-які скарги на командування військової частини НОМЕР_1 щодо зазначених у позовній заяві ОСОБА_1 питань до відповідача не надходили.
Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 03.04.2017 проходив військову службу за контрактом у Збройних Силах України у званні сержанта відповідно до Військового квитка серії НОМЕР_2 , виданого Ізмаільським міським військовим комісаріатом Одеської області 17.04.1984 (а.с.9-10).
У період з 11.02.2019 по 01.03.2019 позивач перебував на стаціонарному обстежені та лікуванні в Національному військово-медичному клінічному «Головний військовий клінічний госпіталь», де йому встановлено діагноз F-48.0 Стійкий помірно виражений неврастенічний розлад складного ґенезу; Травматична катаракта правого ока з підвидом кришталика та виконано операцію: факоемульсифікацію кришталика з імплантацією ІОЛ на правому оці з приводу посттравматичної катаракти з підвидом кришталика та направлено на медичний огляд ВЛК у Національному військово-медичному клінічному центрі «Головний військовий клінічний госпіталь» для визначення ступеня придатності до військової служби (а.с 11).
З 27.03.2019 по 23.04.2019 позивач перебував на стаціонарному обстеженні та лікуванні в відділенні (клініці) амбулаторної допомоги у Національному військово-медичному клінічному центрі «Головний військовий клінічний госпіталь», де на підставі статей 26-б, 39-в графи ІІІ Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України №402, Військово-лікарська комісія встановила наступний діагноз: артифікія правого ока та визначила як обмежено придатним до військової служби, що підтверджується Виписним епікрізом №6169/298 (а.с. 12).
11 червня 2019 року командиром військової частини НОМЕР_1 направлено ОСОБА_1 на медичний огляд військово-лікарською комісією з метою визначення ступені придатності до проходження військової служби у зв`язку з проходження МСЕК (а.с. 13).
23 липня 2019 року госпітальна військово-лікарська комісія терапевтичного профілю НВМКЦ «ГВК» за розпорядженням командира Військової частини НОМЕР_1 від 11.06.2019 №706 провела огляд позивача, де останньому визначено непридатність до військової служби в мирний час та обмежену придатність у воєнний час (а.с. 14).
У подальшому, 07 серпня 2019 року від ОСОБА_1 надійшов рапорт про направлення його до військово-лікарської комісії для визначення ступеню інвалідності (втрати працездатності у відсотковому відношенні), потреби у протезуванні та отримання страхової суми на МСЕК з 08.08.2019 (а.с. 68).
Втім, зазначений рапорт погоджено не було, у зв`язку з тим, що в червні 2019 року позивач вже був направлений до військово-лікарської комісії для визначення інвалідності (ступеня втрати працездатності у відсотковому відношенні), де останнього визначили як обмежено придатним до військової служби.
13 серпня 2019 року позивачем подано рапорт про звільнення з лав Збройних Сил України та надання щорічної основної відпустки за 2019 рік з 14.08.2019 до 23.09.2019 з наступним виключенням із списків особового складу частини з 23.09.2019 для направлення на облік до Ірпінсько-Бучанського об`єднаного міського військового комісаріату Київської області (а.с. 67).
Згідно витягу із Наказу командира військової частини НОМЕР_1 по стройовій частині від 13.08.2019 № 180 від 14.07.2017 ОСОБА_1 направлено у відпустку з подальшим звільненням з лав Збройних Сил України (а.с.79).
Оскільки, на думку позивача, відповідач безпідставно відмовив у погодженні рапорту про його направлення до військово-лікарської комісії для визначення ступеню інвалідності, тому вказане стало підставою для звернення позивача за захистом своїх порушених прав до суду. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, оскільки командир військової частини НОМЕР_1 не наділений повноваженнями направляти підлеглого військовослужбовця для проведення огляду органами МСЕК.
Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.
Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Частиною першою статті 26 вказаного Закону визначено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється:
а) у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби;
б) у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі та у військовому резерві або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку.
Згідно з підпунктом «б» пункту 2 частини п`ятої зазначеної статті контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах: під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації): за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час або обмежену придатність у воєнний час, за винятком випадків, визначених положеннями про проходження громадянами України військової служби.
У відповідності до частини десятої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України №402 від 14.08.2008 (надалі – Положення №402).
Пунктом 1.2 Положення №402 визначено, що військово-лікарська експертиза - це: медичний огляд допризовників, призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби); військовозобов`язаних, офіцерів запасу, які призиваються на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військово-навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів Міністерства оборони України (далі - ВВНЗ), учнів військових ліцеїв; колишніх військовослужбовців; працівників Збройних Сил України, які працюють у шкідливих та небезпечних умовах праці та залучаються до роботи з джерелами іонізуючого випромінювання (далі - ДІВ), компонентами ракетного палива (далі - КРП), джерелами електромагнітних полів (далі - ЕМП), лазерного випромінювання (далі - ЛВ), мікроорганізмами I - II груп патогенності; працівників допоміжного флоту Військово-Морських Сил Збройних Сил України (далі - ВМС Збройних Сил України); визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ, роботи за фахом; установлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів.
Згідно з пунктом 1.3. глави 1 розділу І Положення №402 серед основних завдань військово-лікарської експертизи є, зокрема, визначення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтва) у військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, які призвані на збори, у осіб, звільнених із військової служби, а також причинного зв`язку захворювань, поранень, які заподіяли військовослужбовцям смерть.
У силу вимог пункту 2.1 глави 2 розділу І Положення №402 для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). 
Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця.
Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.
З огляду на вказані норми, військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям а також аналізує результати медичного огляду та розробляє заходи щодо комплектування Збройних Сил України особовим складом, придатним до військової служби за станом здоров`я.
Главою 3 розділу II Положення №402 визначено особливості медичного огляду військовозобов`язаних у мирний час, під час мобілізації та на особливий період.
Відповідно до пункту 6.1 глави 6 розділу II Положення №402 направлення на медичний огляд проводиться: 
а) військовослужбовців строкової служби: командирами військових частин, начальниками гарнізонів, штатних ВЛК, військових лікувальних закладів за місцем лікування, військовими комісарами, органами управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, прокуратурою, судом, а осіб, які перебувають на обстеженні та лікуванні у цивільному лікувально-профілактичному закладі психіатричного профілю, крім того, - головними лікарями цих закладів; 
б) військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби): прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, органами управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, прокуратурою, судом, начальниками гарнізонів, штатних ВЛК, військових лікувальних закладів за місцем лікування, військовими комендантами гарнізонів та військовими комісарами.
Згідно пункту 6.4 розділу VI Положення №402, у разі виявлення під час обстеження або лікування у військовому лікувальному закладі у військовослужбовця захворювання, наслідків травми (поранення, контузії, каліцтва), які зумовлюють у мирний час непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку або непридатність до військової служби у мирний час, обмежену придатність у воєнний час (пункти «а», «б» статей Розкладу хвороб, без індивідуальної оцінки), у воєнний час - непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку, ці особи направляються на медичний огляд для встановлення ступеня придатності до військової служби за рішенням начальника військового лікувального закладу на підставі подання начальника лікувального відділення, у якому обстежується (лікується) військовослужбовець, про що робиться запис в історії хвороби (медичній книжці), який завіряється підписом начальника військового лікувального закладу. 
Як свідчать матеріали справи, з 27.03.2019 по 23.04.2019 позивач перебував на стаціонарному обстеженні та лікуванні в відділенні (клініці) амбулаторної допомоги у Національному військово-медичному клінічному центрі «Головний військовий клінічний госпіталь» (далі - НВМКЦ «ГВКГ»). 
За наслідками вказаного обстеження Військово-лікарська комісія на підставі статей 26-б, 39-в графи ІІІ Положення №402 встановила наступний діагноз ОСОБА_1 : артифікія правого ока та визначила його обмежено придатним до військової служби, що підтверджується Виписним епікрізом №6169/298 (а.с. 12).
Крім того, під час проходження у червні 2019 року медичного огляду у НВМКЦ «ГВКГ», направленого згідно рапорту позивача від 13.06.2019, військово-лікарська комісія у Свідоцтві про хворобу від 31.06.2019 №1026 також вказала, що позивач відповідно до Положення №402 є непридатний до військової служби у мирний час, обмежено придатний у воєнний час (а.с. 14).
Втім, 07 серпня 2019 року від позивача знову надійшов рапорт про направлення його для визначення ступеню інвалідності (втрати працездатності у відсотковому відношенні), потреби у протезуванні та отримання страхової суми на МСЕК з 08.08.2019 (а.с. 68).
Вказаний рапорт ОСОБА_1 про направлення його для визначення ступеню інвалідності (втрати працездатності у відсотковому відношенні) від 07.08.2019 було розглянуто, що підтверджується відповідною резолюцією командира Військової частини НОМЕР_1 , втім погоджено не було, оскільки у червні 2019 року ОСОБА_1 вже було направлено до військово-лікарської комісії для визначення інвалідності (ступеня працездатності у відсотковому відношенні) де військово-лікарська комісія вказала, що позивач є непридатний до військової служби у мирний час, обмежено придатний у воєнний (а.с. 14).
При цьому, Постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317 затверджено Положення про медико-соціальну експертизу (надалі – Положення №1317).
Так, пунктом 2 Положення №1317 визначено, що медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності. 
Медико-соціальна експертиза потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання проводиться після подання акта про нещасний випадок на виробництві, акта розслідування професійного захворювання за встановленими формами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 року № 1112, висновку спеціалізованого медичного закладу (науково-дослідного інституту професійної патології чи його відділення) про професійний характер захворювання, направлення лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я або роботодавця чи профспілкового органу підприємства, на якому потерпілий одержав травму чи професійне захворювання, або робочого органу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків, суду чи прокуратури.
З огляду на вказане, відповідач – Військова частина НОМЕР_1 у даному випадку не є лікувально-профілактичним закладом охорони здоров`я, оскільки відповідні повноваження для проведення військово-лікарської експертизи покладаються на військового комісара ВЛК військових комісаріатів відповідно до пунктів 3.1 та 3.2 глави 3 розділу ІІ Положення №402, згідно з якими медичний огляд військовозобов`язаних проводиться за рішенням військового комісара ВЛК військових комісаріатів.  Військовозобов`язані, залежно від категорії запасу, військово-облікової спеціальності та призначення, підлягають повторному огляду ВЛК військових комісаріатів. Крім того, офіцери запасу підлягають повторному огляду зазначеними ВЛК під час чергового атестування, а рядовий, сержантський та старшинський склад запасу ВЛК військових комісаріатів - у разі зміни призначення.
Тобто, виключно на лікарські комісії покладений обов`язок щодо проведення військово-лікарської експертизи для визначання придатності за станом здоров`я до військової служби військовослужбовців та військовозобов`язаних.
Фактично позивач не погоджується з висновком Військово-лікарської комісії, визначеним у Свідоцтві про хворобу №1026 від 31.07.2019.
При цьому, будь-які заяви або скарги на командування Військової частини НОМЕР_1 щодо питань, зазначених у даній позовній заяві до Міністерства оборони України не надходили.
Твердження апелянта щодо необхідності застосування у спірних правовідносинх статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» а також норм Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 є безпідставними, оскільки вказаний Порядок визначає порядок дій та встановлення обов`язків військової частини вже після визначення органами МСЕК ступеня втрати працездатності у відсотковому відношенні.
Крім того, як вже зазначалось, питання встановлення групи інвалідності та (або) відсотка втрати працездатності здійснюється саме органами Військово-лікарської комісії.
Також помилковими є доводи апелянта щодо невикористання судом першої інстанції норм Положення №1317, так як вказане Положення судом першої інстанції було застосовано у оскаржуваному рішенні.
У той же час, згідно з пунктом 3.13 глави 3 розділу ІІ Положення №402 громадяни, які звільнені з військової служби у запас або у відставку без проведення медичного огляду ВЛК або не згодні з постановою ВЛК про ступінь придатності до військової служби на період фактичного звільнення та ставлять питання про перегляд цієї постанови, оглядаються ВЛК госпіталів за узгодженням зі штатною ВЛК регіону за направленням військового комісара. Цей медичний огляд проводиться незалежно від причини звільнення, але не пізніше ніж через п`ять років після звільнення.
Відтак, аналіз норм Положення №402 дає підстави для висновку, що позивач не позбавлений права на момент фактичного звільнення з військової служби без відповідного, на його думку, проведення медичного огляду ВЛК, звернутись у порядку, визначеному Положенням №402 до Військово-лікарської комісії щодо проведення медичного огляду не пізніше ніж через п`ять років після звільнення.
Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2019 року у справі №П/811/3269/15.
Отже, з огляду на вищевикладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, так як чинним законодавством не уповноважено командира військової частини НОМЕР_1 направити позивача на МСЕК для встановлення групи інвалідності та (або) відсотка втрати працездатності, а визначені повноваження належать виключно до органів ВЛК, які проводять відповідну військово-лікарську експертизу.
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2019 року - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя                                                            О.М. Оксененко 

Судді                                                                          І.О. Лічевецький

                                                                                            В.П. Мельничук