ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/704/20 Справа № 210/2664/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Хлистуненко О. В. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2020 року                Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого – Куценко Т.Р., 
суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,
за участю секретаря – Синенка Є.А., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу 
за апеляційною скаргою 
               Публічного акціонерного товариства “Укрсоцбанк”, 
на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства “Укрсоцбанк”, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Щигарцев Ігор В`ячеславович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, - 
ВСТАНОВИЛА: 

       У травні 2018 року ОСОБА_1  звернулася до суду із позовом до ПАТ “Укрсоцбанк”, в якому просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 12 січня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., зареєстрований в реєстрі за № 338.
       В обґрунтування позову посилалася на те, що виконавчий напис здійснено з порушенням вимог чинного законодавства, а тому повинен бути визнаним таким, що не підлягає виконанню, оскільки відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис нотаріуса при наявності умов щодо дії строків виникнення права вимоги, вчиняється на підставі документів, які підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. 
       Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 травня 2019 року задоволено позовні вимоги. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 12 січня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., зареєстрований в реєстрі за № 338 щодо звернення стягнення на предмет іпотеки: нежиле приміщення, загальною площею 53,4 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , та нежиле приміщення, загальною площею 55,8 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , в рахунок погашення боргу у розмірі 989964,65 грн. на користь ПАТ «Укрсоцбанк» . 
       Не погодившись з рішенням суду ПАТ «Укрсоцбанк» подало апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що виконавчий напис було здійснено з додержанням вимог закону. 
       Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
       За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
       Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. 
       Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).
       Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України “Про наторіат” та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.
       Так, згідно зі статтею 87 Закону України “Про нотаріат” для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
       Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
       Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).
       Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.
       У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).
       Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому, Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.
       Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»).
       Аналіз наведених положень приводить до висновку, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.
       Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.
       Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
       Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.
       Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.
       З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України “Про нотаріат” захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності для вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.
       З матеріалів справи вбачається, що 12 січня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. здійснено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 338, яким запропоновано звернути стягнення на предмет іпотеки нежиле приміщення за адресою: АДРЕСА_1 та нежиле приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , за рахунок коштів, отриманих від реалізації предмету іпотеки задовольнити вимоги стягувача в розмірі заборгованості, що виникла в наслідок не виконання/неналежного виконання боржником умов кредитного договору за період з 01 лютого 2015 року по 01 вересня 2017 року, а саме: заборгованість за кредитом 935 187,12 грн.; заборгованість за відсотками користування кредитом 54 777,53 грн. Загальна сума заборгованості становила 989 964,65 грн., та сума плати, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису /а.с. 54/. 
       Аналіз виконавчого напису свідчить про те, що на підтвердження безспірності заборгованості Банк надав нотаріусу копію генерального договору № 131/232/07 від 07 грудня 2007 року, копію договору про внесення змін №1 до основного договору від 07 грудня 2007 року, копію договору про внесення змін №2 до основного договору від 10 вересня 2009 року, копії додаткових угод до основного договору від 07 грудня 2007 року та 21жовтня 2008 року, копію іпотечного договору №131/222-1-131/232/07 від 07 грудня 2007 року, копії договорів № 1,2про внесення змін до іпотечного договору від 10 вересня 2009 року та 27 листопада 2012 року, розрахунок заборгованості за кредитним договором. 
       З матеріалів справи також вбачається, що 20 жовтня 2017 року Банк направив ОСОБА_1 вимогу про усунення порушень виконання основного зобов`язання, відповідно до ст. 35 Закону України "Про іпотеку". У вимозі Банк просив вжити заходів щодо погашення в повному обсязі протягом тридцяти днів наявної у ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 996 279, 14 грн., та попередив, що у разі невиконання вимоги Банк розпочне процедуру звернення стягнення на майно, передане в іпотеку. 
       Тобто, ПАТ «Укрсоцбанк» було надано приватному нотаріусу всі необхідні документи передбачені відповідним Переліком для здійснення виконавчого напису.
       Разом з тим, в постанові від 27 березня 2019 по справі №137/1666/16-ц Верховний Суд вказав на те, що вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірності заборгованості боржника згідно із Переліком документів.
       Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
       Отже, вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд повинен був перевірити обставини, що підтверджують безспірність заборгованості та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.
       Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 листопада 2017 року відкрито провадження у справі №210/4737/17 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 07 грудня 2007 року, в рахунок якої здійснено виконавчий напис про звернення на предмет іпотеки, що є предметом розгляду даної справи. Дані обставини не заперечуються сторонами. Тобто, предметом розгляду цивільної справи №210/4737/17 є стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за кредитним договором від 07 грудня 2007 року, отже під час розгляду даної справи судом встановлюється дійсний розмір заборгованості, яка виникла у боржника перед банком. Також вбачається, що провадження у справі відкрито 16 листопада 2017 року, тоді як виконавчий напис нотаріуса здійснено 12 січня 2018 року. Отже, на час здійснення виконавчого напису нотаріуса існував спір між сторонами відносно суми заборгованості за кредитним договором, тому колегія суддів приходить до висновку що банком не доведено безспірність заборгованості боржника на час здійснення виконавчого напису приватним нотаріусом.
       Таким чином, у нотаріуса не було підстав вважати заборгованість ОСОБА_1 перед банком безспірною. Розрахунок боргу, наданий банком щодо наявності грошового зобов`язання за тілом кредиту, процентами є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків стягувача і не є підставою для стягнення відповідних сум та доказом безспірності розміру грошових вимог банку до боржника, крім того враховуючи перебуваючий на розгляді у суді спір щодо суми заборгованості за кредитним договором.
       За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для визнання оспорюваного виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки на нерухоме майно таким, що не підлягає виконанню.
       Отже, доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості та незаконності рішення не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування рішення, оскільки скарга не містить обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування висновків суду.
Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. 
Рішення суду відповідає матеріалам справи, доказам та вимогам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.
Згідно з ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства “Укрсоцбанк” – залишити без задоволення.
Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 травня 2019 року – залишити без змін.        
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:                                                        Т.Р. Куценко 

Судді:                                                                Е.Л. Демченко                                                                 
                                                                       М.О. Макаров