справа № 381/1886/16-ц                                   головуючий у суді І інстанції Ковалевська Л.М.
провадження № 22-ц/824/267/2020          суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В. 

 

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2020 року                                                                                                  м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
 
головуючого судді -	Березовенко Р.В.,   	
суддів:	Лівінського С.В., Суханової Є.М.,  	
з участю секретаря	Мариненко Я.С.,	
 	 	 	
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області  від 06 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Фастівської міської ради, ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про скасування рішень Фастівської міської ради та визнання недійсним державного акту,-
В С Т А Н О В И В:
 
У травні 2016 року ОСОБА_1 звернулась суду з позовом до  Фастівської міської ради, ОСОБА_6 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про скасування рішень Фастівської міської ради та визнання недійсним державного акту, вважаючи, що рішення і державний акт на право приватної власності підлягають скасуванню, оскільки відповідач таємно від інших власників квартир та землекористувачів приватизувала частину земельної ділянки, порушивши встановлений порядок та права інших власників квартир на користування земельною ділянкою, а позивач, як землекористувач суміжної земельної ділянки не підписувала акт про погодження меж. 
 
В ході розгляду справи, було залучено до участі у справі в якості третіх осіб, інших власників квартир, будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 .
 
13.03.2019 року представником позивача подано уточнену позовну заяву, відповідно до якої просить суд скасувати рішення Фастівської міської ради №444/15-XXI У-У від 28.03.2008 року в частині передачі у приватну власність земельної ділянки площею 0.022 га для будівництва та обслуговування житлових будинків за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 ; скасувати рішення №11/6-ІЛУ-У від 21/07/2009 року про затвердження технічної документації; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1 , який зареєстрований 03.03.10 року за реєстраційним номером 01:10:971:00263 на ім`я ОСОБА_6 .
 
Свої вимоги обґрунтовує тим, що на підставі договору дарування від 25.03.04 року та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 . Будинок складається з 5 квартир. Ознайомившись з технічною документацією на житловий будинок, позивач виявила, що в технічній документації на житловий будинок відсутня копія рішення про надання земельної ділянки для будівництва багатоквартирного будинку.
 
Згідно з техдокументацією житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , знаходився на балансі організації Козятинська дільниця цивільних споруд та в наступному квартири були приватизовані. На земельній ділянці крім багатоквартирного житлового будинку розташовані сараї, які пов`язані спільним фундаментом та дахом і знаходяться в користуванні кожного власника квартири, гаражі, а також спільний погреб, спільні комунікації до житлового будинку. Між власниками квартир не виникало спору щодо використання земельної ділянки до того моменту як квартиру АДРЕСА_3 придбала ОСОБА_6 , яка не повідомивши інших співвласників будинку приватизувала частину земельної ділянки на якій розташовано багатоквартирний житловий будинок, а також господарські споруди. ОСОБА_6 створила конфліктну ситуацію та почала перешкоджати користуватись спільним входом на земельну ділянку іншим власникам квартир. 
 
Під час розгляду судового спору щодо незаконності рішення Фастівської міської ради та скасування державного акту ОСОБА_6 відчужила належну їй квартиру та частину земельної ділянки по державному акту, який оспорюється в судовому порядку, громадянці ОСОБА_2 .
 
Позивач вважає, що рішення і державний акт на право приватної власності підлягають скасуванню, оскільки протягом багатьох років між власниками квартир багатоквартирного будинку склався порядок користування прибудинковою територією, в тому числі встановлений порядок користування загальними об`єктами та комунікаціями. На земельній ділянці, на якій розміщено житловий будинок, розміщено спільний погреб, яким користуються всі власники квартир, а також водогін, водяний колодязь з вентилями до всіх квартир. В огорожі будинку є 2 хвіртки, якими користувались всі власники квартир, також на земельній ділянці встановлені сараї, що належать кожному з власників квартир. Між співвласниками десятиліттями був установлений порядок користування погребом, комунікаціями, загальним в`їздом, а також вільними земельними ділянками, які кожний із співвласників обгородив за домовленістю невеликим парканом. Такий загальний порядок користування земельною ділянкою був установлений багато років і не порушував прав кожного із власників квартир, які розміщені в житловому будинку. 
 
ОСОБА_6 таємно від інших власників квартир та землекористувачів приватизувала частину земельної ділянки, порушивши встановлений порядок користування прибудинковою територією та права інших власників квартир на користування земельною ділянкою. Відповідач по справі поставила в загальну хвіртку власний замок і перешкоджає іншим співвласникам в проході через спільну хвіртку, мотивуючи тим, що це її земельна ділянка. Тому позивач просила позовні вимоги задовольнити. 
 
Рішенням  Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06 серпня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.
 
Не погодившись із вказаним судовим рішенням позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.
 
В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.
 
При цьому зазначав, що оспорюваним рішенням про передачу у приватну власність частини  прибудинкової території у власника квартири АДРЕСА_3 Фастівська міська рада поставила в нерівне становище інших власників квартир, землекористувачів прибудинкових територій. Суд першої інстанції постановляючи рішення не виконав вказівки Верховного суду, не встановив фактичні обставини, змінив правовий статус спірної ділянки.   
 
В ухвалі про відкриття апеляційного провадження відповідачу було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.
 
17.10.2019 року до суду надійшов відзив ОСОБА_2 на апеляційну скаргу. У відзиві відповідач зазначає, що доводи викладені позивачем в апеляційній скарзі не містять  обґрунтованих доказів порушенням судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, тому  апеляційна скарга не підлягає задоволенню. Місцевий суд на підставі наданих доказів, які є належними та допустимими, встановив, що Фастівська міська рада Київської області приймаючи вказані рішення діяла в межах повноважень та у законний спосіб.
 
24.10.2019 року до суду надійшов відзив Фастівської міської ради згідно якого, відповідач вважає рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим, та таким, що прийняте з дотриманням норм процесуального та матеріального права з повним та об`єктивним з`ясуванням всіх обставин справи. Доводи позивача  не містять доказів, а позовні вимоги є необґрунтованими. Зазначає, що позивач безпідставно  вважає, що його права порушені, оскільки не має жодних  землевпорядних документів на спірну земельну ділянку. Земельна ділянка на момент передачі у приватну власність перебувала у комунальній власності територіальної громади м. Фастів. Позивач та треті особи не є належними землекористувачами та власниками спірної земельної ділянки.
 
Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
 
Інші учасники  справи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до суду не з`явилися, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
 
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.
 
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
 
Відповідно до ст. 263 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Відмовляючи в задоволенні позову, місцевий суд виходив з того, що передана у власність ОСОБА_6 земельна ділянка ніколи не перебувала ні у користуванні, ні у власності позивача та третіх осіб, а була комунальною власністю Фастівської міської ради Київської області, тому, саме міська рада, як власник земельної ділянки вправі була нею розпоряджатись та передавати у приватну власність іншим особам. Позивачем не надано суду доказів порушення Фастівською міською радою норм матеріального права щодо незаконного прийняття Фастівською міською радою Київської області рішення щодо передачі земельних ділянок у власність громадянам міста, та  рішення  щодо затвердження технічної документації по складанню державних актів на право власності на землі громадян міста і незаконної видачі відповідачу державного акту на право приватної власності земельної ділянки.
 
Оцінюючи висновки суду першої інстанції колегія суддів виходить з насутупного. 
 
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 25.03.2004 року посвідченого приватним нотаріусом Фастівського міського нотаріального округу Вінічук Н.В. належить на праві приватної власності квартира АДРЕСА_2 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданим Фастівським МБТІ від 06.04.2004 року № 3268549 (т.1 а.с.14).
 
Будинок за вказаною адресою складається з п`яти квартир. Власником квартири АДРЕСА_3 була відповідач   ОСОБА_6 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири, посвідченим приватним нотаріусом Фастівського міського нотаріального округу Вінічук Н.В. від 22.09.2007 року, зареєстровано в реєстрі за № 3240. Інші квартири належать третім особам (т.1 а.с.23, 39).
 
В ході судового розгляду ОСОБА_6 відчужила належну їй квартиру АДРЕСА_4 та частину земельної ділянки по державному акту, який оскаржується в судовому порядку, громадянці ОСОБА_2 .
 
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 12.11.2018 року власником спірної земельної ділянки, площею 0,022 га за адресою: АДРЕСА_1 стала ОСОБА_2 (т.2, а.с.57 ).
 
Позивач зазначає, що колишній власник спірної земельної ділянки - ОСОБА_6 , не повідомивши інших співвласників будинку, в 2008 році приватизувала частину земельної ділянки, на якій розташовано багатоквартирний житловий будинок, а також господарські споруди та почала перешкоджати користуватись спільним входом на земельну ділянку іншим власникам квартир. 
 
Згідно інформації, наданої Фастівською міською радою та КП Фастівської міської ради «Фастівська ЖЕК», будівля за адресою: АДРЕСА_1 не є комунальною власністю, на балансі Фастівської МР та на балансі КП «Фастівська ЖЕК» не перебуває, договір на обслуговування даного об`єкта з КП «Фастівська ЖЕК» не укладався (т. 2, а.с. 88). 
 
Місцевим судом встановлено, що інших документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку   ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , а також, попередніх власників квартир цього будинку в межах земель в АДРЕСА_1 у відділі у Фастівському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області немає. (т.2, а.с.86).
 
На сесії Фастівської міської ради 28.03.2008 р., було прийнято рішення №4/15-ХХХІУ-У від 28.03.2008 р. щодо передачі земельних ділянок у власність громадянам міста. Таке рішення міською радою було прийнято на підставі поданих відповідачем та громадянами міста звернень та відповідних документів щодо передачі у власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд, гаражного будівництва, ведення особистого селянського господарства, садових, дачних земельних ділянок. 
 
В подальшому, Фастівська міська рада прийняла рішення №11/6ЬІУ-У від 21.07.2009 «Про затвердження технічної документації по складанню державних актів на право власності на землю громадян міста». Таке рішення було прийнято Фастівською міською радою на підставі розглянутої технічної документації, розробленої землевпорядними організаціями, що мають відповідну ліцензію по складанню державних актів на право власності на землю громадянам на території міста Фастова. Землевпорядна організація, яка займалася виготовленням технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку на законних підставах та в межах своєї компетенції, виконала всі необхідні роботи для оформлення державного акту на право власності на земельну ділянку.
 
Відділ у Фастівському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області (на той час відділ земельних ресурсів у м. Фастові), який подавав міській раді на затвердження технічну документацію по складанню державних актів на право власності на землю, перевірив та підтвердив факт про те, що земельна ділянка позивача не приватизована, конфліктних ситуацій щодо площі та розмірів не існує.
 
Встановлені судом першої інстанції викладені обставини підтверджуються документально матеріалами справи.
 
З технічної документації, а також з свідоцтва про право власності на житло, безпосередньо з копії свідоцтва на квартиру АДРЕСА_5 (т. 1 , а.с.40), вбачається, що приватизацію квартир здійснював орган приватизації Козятинської дільниці цивільних споруд. 
 
Фастівська міська рада не має рішень про надання земельної ділянки для будівництва житлового будинку за цією адресою, на суміжних земельних ділянках знаходяться споруди, що можливо належать до відання Південно-західної залізниці, у зв`язку з чим судом, було витребувано інформацію від ВП «Козятинська дирекція залізничних перевезень, інформації з можливим документальним підтвердженням про те, чи знаходиться будинок АДРЕСА_7 , який в подальшому було приватизовано Козятинською дільницею цивільних споруд, та прилегла земельна ділянка в користування Регіональної філії «Південно-західна залізниця» АТ «Укрзалізниця».
 
На виконання ухвали суду від  20.06.2019 р., надано відповідь про неможливість надати таку інформацію, оскільки такою не володіють та направили до суду копію Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою, що надано Державному територіально-галузевому об`єднанню «Південно-західна залізниця» на підставі рішення Фастівської міської ради № 18/29 від 08.07.2010 року площею 37,1113га для експлуатації та обслуговування будівель та споруд залізниці (т.2, а.с.223-228).
 
На виконання ухвали Київського апеляційного суду від 12.12.2019 року  щодо витребування з Козятинського будівельно-монтажного експлуатаційного управління № 2 документів, що стосуються надання земельної ділянки для будівництва службового житла, багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 , суду надано  лист про неможливість надати витребувану інформацію в зв`язку з тим, що на балансі підприємства не обліковуються земельні ділянки, які  надавалися для будівництва службового житла (т.3, а.с. 166). 

 
Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.
 
Згідно ст. 125 ЗК України, право користування Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-західна залізниця» виникло у останнього лише - 13.12.2017 року, а ОСОБА_6 оформила право власності на частину спірної земельної ділянки за зазначеною адресою ще в 2008 році.
 
На думку колегії суддів, судом  першої інстанції вірно встановлено, що позивач та треті особи, які є власниками квартир у даному будинку, не набули у передбачений законом порядок права користування спірною земельною ділянкою. Правовстановлюючі документи на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 у позивача та третіх осіб відсутні та ними не виготовлялися.
 
За таких обставин, вірним є висновок суду першої інстанції, що  позивач та треті особи не є належними землекористувачами або власниками спірної земельної ділянки. Будь-яких доказів, які підтверджують протилежне  апелянтом не надано.
 
Землевпорядна документація, як вбачається із листа Фастівської міської ради від 06.03.2019 №А35.298.4 та листа відділу у Фастівському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 20.02.2019 №25/120-19 щодо меж і конфігурації прибудинкової території по АДРЕСА_1 відсутня.
 
Відповідно до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005 р. №76 (на час виникнення спірних відносин), прибудинкова територія - це територія навколо багатоквартирного будинку, визначена актом на право власності чи користування земельною ділянкою і призначена для обслуговування багатоквартирного будинку. Поняття прибудинкової території міститься в Законі України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» №2866-111 від 29.11.2001 р., відповідно до якої вона являє собою територію навколо багатоквартирного будинку, визначену актом на право власності чи користування земельною ділянкою і призначена для обслуговування багатоквартирного будинку. 
 
Враховуючи. що такого акту немає, і у суду відсутні докази, що  такий акт колись видавався, висновок суду першої інстанції, що багатоквартирний будинок та прилегла земельна ділянка не входить у житловий комплекс, а тому, може передаватись у власність та користування фізичним особам-громадянам міста, на думку колегії суддів є вірним, оскільки не спростований жодним належним та допустимим доказом.
 
Тому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив, що земельна ділянка, яка передана у власність ОСОБА_6 , на момент передачі була комунальною власністю Фастівської міської ради Київської області, і міська рада, як власник земельної ділянки, вправі була нею розпоряджатись та передавати у приватну власність іншим особам.
 
При набутті позивачем та третіми особами права власності на квартиру у багатоквартирному будинку шляхом приватизації, позивач та треті особи не набули права власності чи права користування земельною ділянкою або її частиною, оскільки земельна ділянка як прибудинкова територія за даним будинком Фастівською міською радою не закріплювалася, не передавалася в користування, відповідна землевпорядна документація та правовстановлюючі документи у встановленому законом порядку не розроблялись та не встановлювались межі земельної ділянки, а отже права позивача та третіх осіб не є порушеними. Земельна ділянка як прибудинкова територія біля будинку АДРЕСА_1 не визначена та не сформована, кадастровий номер не присвоєно. 
 
За таких обставин, колегія суддів погоджується з  висновком суду першої інстанції, що позивачем не надано суду доказів порушення Фастівською міською радою норм матеріального права щодо незаконного прийняття Фастівською міською радою Київської області рішення щодо передачі земельних ділянок у власність громадянам міста, та рішення щодо затвердження технічної документації по складанню державних актів на право власності на землі громадян міста, незаконної видачі відповідачу державного акту на право приватної власності земельної ділянки. 
 
Позивач як співвласник багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1 не набула у власність чи у постійне користування земельну ділянку, на якій розташований цей будинок і яка необхідна для його обслуговування. 
 
Колегія суддів критично оцінює доводи апелянта, щодо невиконання судом першої інстанції вказівок Верховного Суду та зміни правового статусу спірної земельної ділянки, оскільки вони не узгоджуються з матеріалами справи.   
 
Так місцевим судом, з посиланням на норми земельного законодавства вірно встановлено правомірність передачі земельної ділянки ОСОБА_6 та відсутність документів про права власності на спірну земельну ділянку інших співвласників багатоквартирного будинку, чи рішення про передачу їм у власність чи користування. Спірна земельна ділянка не входить у житловий комплекс, тому може бути передана у  власність та користування фізичним особам - громадянам міста.
 
Доводи апеляційної скарги не містять доказів на спростування висновків суду першої інстанцій, які є обґрунтованими та підтверджуються матеріалами справи.
 
За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
 
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК).
 
При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.
 
Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.
 
Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.
 
Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.
 
Відсутність будь-яких заперечень з боку відповідача щодо заявлених позовних вимог, не є підставою для звільнення від доказування у відповідності до вимог  ст. 82 ЦПК України саме позивача.
 
За вимогами ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
 
Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
 
Колегія суддів вважає, що позивачем, в порушення ст. 81 ЦПК України не надано доказів того, що порушено її права, а позовна заява не містить обґрунтованих та доведених обставин по справі. Доводи, якими позивач обґрунтовує свої вимоги не містять доказів щодо незаконності винесення рішень Фастівської міської ради та видачі державного акту на право власності на землю відповідачу.
 
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановивши обставини спору, повною мірою дослідивши докази у справі й надавши їм належну правову оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у позові   ОСОБА_1 за його недоведеністю. 
 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, тому  судове рішення відповідно до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
 
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,- 
 
П О С Т А Н О В И В:          
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області  від 06 серпня 2019 рокузалишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.
 
Головуючий:                                                                                                Р.В. Березовенко

Судді:                                                                                                             С.В. Лівінський

            Є.М.Суханова