ПОСТАНОВА 
Іменем України

19 лютого 2020 року                                                         м. Кропивницький

справа № 394/572/19
провадження № 22-ц/4809/404/20 

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
              головуючої судді           Суровицької Л. В.,
              суддів                             Авраменко Т. М., Черненка В. В.

учасники справи :
позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,
представники позивача за довіреністю - Гребенюк Олександр Сергійович, Крилова Олена Леонідівна,
відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 28 жовтня 2019 у складі судді Краснопольської Л.П., у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
В С Т А Н О В И В :
У червні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Банк) звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позову Банк зазначав, що відповідно до укладеного договору № б/н від 17 жовтня 2007 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Відповідач підтвердив свою згоду на те що, підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Позивач свої зобов`язання за Договором щодо видачі відповідачу кредиту виконав у повному обсязі.
При укладенні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України щодо договору приєднання.
       Відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, тому станом на 30 квітня 2019 року має заборгованість у розмірі 23103,52 грн., з яких: 610,82 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 17654 грн. 44 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3500,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також 250 грн. - штраф (фіксована частина); 1088 грн.26 коп. - штраф (процентна складова). 
       Банк просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 23 103,52 грн. та судові витрати у розмірі 1921грн. (а.с.2-4).
Заочним рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 28 жовтня 2019 року позов задоволено частково.
Стягнуто з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту в сумі 610,82 грн..
В решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 50 грн.
Суд мотивував рішення тим, щопосилання позивача на те, що позивач погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, є безпідставними, оскільки матеріали справи не містять підтверджень, що позивач ознайомився і погодився з ними в тій редакції, яку надав позивач, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документам, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.
Оскільки відповідач користувався кредитними коштами, не повернув їх повністю, суд задовольнив позов частково, стягнувши з відповідача на користь банку 610,82 грн. тіла кредиту.
Вимоги щодо стягнення процентів за користування кредитом, пені та штрафів суд вважав недоведеними  (а.с.43-45).

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками, неустойкою з підстав порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення вказаних позовних вимог. 
Зазначає, що суд відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення заборгованості за відсотками та неустойкою виходив з того, що у заяві позичальника процентна ставка, порядок та розмір неустойки не зазначений. Проте, суд не дав оцінку заяві-анкеті та Довідці про умови кредитування, які підписані відповідачем та в яких міститься інформація щодо базової відсоткової ставки, розміру щомісячних платежів, термін внесення щомісячних платежів, пені та штрафу за несвоєчасне погашення заборгованості.
Відповідач був обізнаний з умовами кредитування, тому суд безпідставно послався на правові висновки у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, які не підлягають застосуванню до правовідносин між банком та відповідачем. Суд не врахував, що відповідач не заперечував факт погодження з ним умов кредитування, факт ознайомлення з Умовами та Правилам надання банківських послуг та Тарифами, факт укладення договору та розмір заборгованості.
Відсутність підпису позичальника на Умовах та Правилах, Тарифах, не свідчить про те, що він не був ознайомлений з ними, не означає відсутність договірних правовідносин.
Відповідачем сплачувались кошти, отже розмір відсотків за користування кредитом був погоджений (а.с.75-81). 

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 03 лютого 2020 року відкрито апеляційне провадження у справі, 17 лютого 2020 року справу призначено до розгляду в порядку письмого провадження без повідомлення учасників справи на 17 лютого 2020 року (а.с. 88,95).
Відзив на апеляційну скаргу відповідач не надав. 
Відповідно до ч.13  ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
У ч.1  ст.369 ЦПК України зазначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Зважаючи, що по даній справі ціна позову становить 23103 грн.52 коп., тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не відноситься до справи, яка не підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд  дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню  частково з таких підстав.
       Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.
За приписами ч. 1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
За змістом ст.ст.525,526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.
Відповідно до ст.1054ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 17 жовтня 2007 року відповідач подав банку анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Своїм підписом на анкеті-заяві відповідач підтвердив свою згоду з тим, що ця його заява з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомлений з договором до його укладення та згідний з його умовами (а.с.11).
У вказаній заяві зазначено про умови кредитування з використанням платіжної картки «Універсальна», розміру кредитного ліміту - 250 грн. та базова процентна ставка за кредитним лімітом на момент підписання заяви - 2,9 відсотки в місяць з розрахунку 360 днів на рік. Вказано, що строк дії кредитного ліміту співпадає зі строком дії кредитної картки. 

Також банком надано до позову довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду», від 05 листопада 2007 року за умовами якої базова процентна ставка в місяць - 1,9 %, розмір щомісячного платежу, включаючи і плату за користування кредитними коштами у звітному періоду - 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн. ; строк винесення платежу - до 25 числа місяця, що слідує за звітним; пеня = пеня (1) + пеня (2) , де пеня (1) = (базова процентна ставка по договору)/30- нараховується за кожен день прострочки кредита. Пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 10 грн. в місяць- нараховується 1 раз в місяць при наявності прострочки по кредиту або процентам 5 і більше днів при виникненні прострочки на суму більше 50 грн.; штраф - 250 грн.+ 5 % від суми позову - за порушення строків платежу по будь-якому із грошових зобов?язань, передбачених договором більше ніж на 120 днів (а.с.12).

Наданий Банком до позову Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не містить підпису відповідача (а.с.13-18).

       Відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, унаслідок чого за розрахунком банку станом на 30 квітня 2019 року утворилась заборгованість у розмірі 23103,52 грн., з яких: 610,82 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 17654 грн. 44 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3500,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також 250 грн. - штраф (фіксована частина); 1088 грн.26 коп. - штраф (процентна складова). 

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, в тому числі розмір заборгованості і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті:https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та Правила надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема зазначені банком у позові та апеляційній скарзі , розмірах і порядку нарахування.

Правильним є висновок суду першої інстанції про те, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування.
До такого висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).
В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (жовтня 2007 року) до моменту звернення до суду з указаним позовом (07 червня 2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов і правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, наданий банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.
За таких підстав, висновок суду першої інстанції про те, що банк не довів, що саме надані ним Умови є складовою кредитного договору і що саме ці Умови відповідач мав на увазі, підписуючи анкету-заяву позичальника, та відповідно брав на себе саме на цих Умовах зобов`язання щодо повернення кредиту є обгрунтованим.
Така правова позиція, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19.
Доводи апеляційного суду цього висновку суду не спростовують.
Разом з тим, обґрунтованими є доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції всупереч вимог ст.89 ЦПК України не прийняв до уваги та не дав оцінку заяві-анкеті позичальника та довідці про умови кредитування.
Як свідчить надана до позову банком заява - анкета ОСОБА_1 від 17 жовтня 2007 року, містить умови про те, що базова процентна ставка становить 2,9 % на місяць, тобто 34,80 % річних. Ця заява-анкета містить підпис позичальника (а.с.11).
Таким чином ОСОБА_1 був ознайомлений із розміром процентної ставки та погодився із ним.
Тому, умови кредитування із використанням кредитної карти «Універсальна»  розцінюються як частина кредитного договору, укладеного між сторонами 17 жовтня 2007 року шляхом підписання заяви-анкети, а тому є підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір процентів за користування кредитом, який повинен застосовуватися при розрахунку заборгованості за кредитним договором.
За таких обставин питання щодо повернення кредиту відповідачем повинно вирішуватись не на підставі Умов та правил надання банківських послуг, а на підставі підписаної позичальником заяви, в якій передбачено розмір процентної ставки за користування кредитом.
Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», надана банком, не є належним доказом у справі, оскільки в ній відсутні відомості про те, що її підписав Коверга О.В.. Крім того вказана довідка підписана 05 листопада 2007 року, тобто після укладення договору від 17 жовтня 2007 року, на підставі якого банк заявив свої позовні вимоги (а.с.12). 
Відповідно до встановленого ст.13 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Обов`язок щодо оцінки доказів, які є в справі, покладається на суд.
За правилами ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) у відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
В позовній заяві позивач, посилаючись на поданий ним розрахунок заборгованості, зазначав, що станом на 30 квітня 2019 року утворилась заборгованість, зокрема, у розмірі 17654,44 грн. - по процентам за користування кредитом; 3500,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг; 250 грн. - штраф (фіксована частина); 1088,26 грн. - штраф (процентна складова). 

З цього розрахунку вбачається, що банком на день видачі коштів було встановлено процентну ставку 22,80 % річних, з 07 березня 2012 року по 31 серпня 2014 року - 30 % річних, тобто у розмірі, меншому, ніж передбачено в заяві-анкеті позичальника, що є правом банку. З 01 вересня 2014 року встановлено процентну ставку відповідно до умов договору - 34,80 % на рік.
Разом з тим, в односторонньому порядку Банком з 01 квітня 2015 року збільшена процентна ставка до 43,20 % річних. Письмова згода відповідача на такі зміни процентної ставки, відсутня. Заборгованість позивачем по процентам була розрахована з урахуванням вказаних змін процентної ставки (а.с.8-10). 
Зміна розміру фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку позивачем  з 01 квітня 2015 року - у розмірі 43,20 % на прострочену заборгованість є нікчемною, оскільки докази того, що збільшення розміру процентної ставки погоджено із відповідачем відсутні.
Представником позивача надано до суду апеляційної інстанції письмові пояснення, що є правом, передбаченим ст.43 ЦПК України, в яких зазначено про те, що за первинною відсотковою ставкою заборгованість за відсотками за період з 01 квітня 2015 року по 30 квітня 2019 року становить 1059,05 грн. (а.с. 99).
Як свідчить розрахунок заборгованості, наданий банком, за період з 22 жовтня 2007 року по 31 березня 2015 року, банком нараховано заборгованість за відсотками в розмірі - 1181,80 грн., за період з 01 квітня 2015 року по 30 квітня 2019 року за первинною відсотковою ставкою нараховано 1059,05 грн., всього 2240,85 грн.
За цей період відповідачем згідно розрахунку заборгованості, наданого банком, сплачено на погашення відсотків за користування кредитом - 2091,93 грн.
Отже, заборгованість відповідача за відсотками за користування кредитом становить 148,92 грн. ( 2240,85-2091,93 грн.).
Штрафи та пеня не обумовлені в заяві-анкеті позичальника, тому правильним є висновок суду про безпідставність вимоги Банку про стягнення неустойки (штраф,пеня). 
Доводи апеляційної скарги   висновків суду першої інстанції  в цій частині не спростовують.
За таких обставин, оскільки висновок суду про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по відсоткам за користування кредитом, не відповідає обставинам справи, до такого висновку суд дійшов з порушенням норм матеріального і процесуального права, рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.
З відповідача на користь позивача підлягають до стягнення відсотки за користування кредитом в сумі 148,92 грн..
Рішення суду в частині відмови у стягненні неустойки (штрафу, пені) ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підлягає в цій частині залишенню без змін.
Безпідставними є посилання позивача на те, що до правовідносин сторін не можна застосовувати правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19. Матеріали справи не містять доказів визнання позову відповідачем, оскільки судом ухвалено заочне рішення, а обов?язок щодо оцінки доказів, які є в справі, покладається на суд.
У зв?язку з тим, що судом першої інстанції стягнуто з відповідача судовий збір у розмірі, який покриває і задоволені вимоги про стягнення відсотків за користування кредитом, підстави для зміни рішення в частині розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.268, п.1 ч.1ст. 374, ст. ст. 375, 383-383, 384 ЦПК України, суд 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 28 жовтня 2019 року в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками за користування кредитом скасувати.

Позов АТ КБ "приватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення відсотків за користування кредитом задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , (ІПН НОМЕР_1 , проживає АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м.Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, код ЄДРПОУ 14360570) відсотки за користування кредитом в сумі 148 грн.92 коп.

Рішення суду в частині відмови у стягненні неустойки, залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.
       Повний текст постанови  складено  24 лютого  2020 року. 

Головуюча суддя                  Л. В. Суровицька

Судді                 Т. М. Авраменко

                В. В. Черненко