ПОСТАНОВА
Іменем України

28 лютого 2020 року 
Київ
справа №2а-4092/12/1470
адміністративне провадження №К/9901/26499/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Гончарової І.А.,  суддів - Олендера І.Я., Ханової Р.Ф., 
розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Жовтневої об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Миколаївській області 
на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 червня           2013 року (суддя Малих О.В) 
та ухвалу  Одеського  апеляційного адміністративного суду від 04 листопада          2015 року (судді: Джабурія О.В. (головуючий), Крусян А.В., Шляхтицький О.І.) 
у справі № 2а-4092/12/1470
за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 
до Жовтневої  об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Миколаївській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
В С Т А Н О В И В:
У липні 2012 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі -          ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Жовтневої об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Миколаївській області (далі - Жовтнева ОДПІ, контролюючий орган), в якому просив скасувати податкові повідомлення-рішення від 13 липня 2012 року № 00021917000, №0002211700, № 0002201700, № 0002221700 та визнати дії відповідача протиправними.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті контролюючим органом протиправно, оскільки ФОП ОСОБА_1 здійснював підприємницьку діяльність в основному один місяць на рік: у червні або липні з огляду на сезонність надання ним послуг у рослинництві. У зв`язку із сезонністю діяльності та за рекомендацією відповідача позивачем подавалися заяви про зупинення підприємницької діяльності, які приймалися Жовтневою ОДПІ.    
Миколаївський окружний адміністративний суд постановою від 10 червня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від          04 листопада 2015  року, адміністративний позов ФОП ОСОБА_1 задовольнив частково: скасував податкові повідомлення-рішення Жовтневої ОДПІ від 13 липня 2012 року № 00021917000, № 0002211700, № 0002201700, № 0002221700. У задоволенні решти позовних вимог відмовив.
Не погодившись із зазначеними рішеннями судів попередніх інстанцій, Жовтнева ОДПІ звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою в який, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просила їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі з огляду на правомірність прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень. 
Вищий адміністративний суд України ухвалою від 29 серпня 2016 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою контролюючого органу. 
У своїх запереченнях на касаційну скаргу позивач вважає рішення судів попередніх інстанцій законними та обґрунтованими, тому в задоволенні касаційної скарги просив відмовити.
21 лютого 2018 року справу в порядку, передбаченому підпунктом 4 пункту 1 Розділу VІІ «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діє з 15 грудня 2017 року; далі - КАС України) передано до Верховного Суду.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Суди попередніх інстанцій установили, що в період з 20 лютого до 02 березня         2012 року контролюючим органом проведено документальну планову виїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб`єкта підприємницької діяльності - ФОП ОСОБА_2 за період з 01 січня        2009 року до 31 грудня 2011 року, за результатами якої складено акт від 12 березня 2012 року № 17/17/ НОМЕР_1 .
Відповідно до висновків акта перевірки відповідачем встановлено порушення             ФОП ОСОБА_1 норм податкового законодавства:
- підпункту 49.18.5 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України - позивачем не подано декларацію про отримані доходи за 2011 рік; 
- статтю 13 розділу IV Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року №13-92 «Про прибутковий податок з громадян», внаслідок чого позивачу донараховано за 2010 рік податок з доходів від підприємницької діяльності на суму 15 766,20 грн;
- пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України, внаслідок чого позивачу донараховано за 2011 рік податок на доходи фізичних осіб від провадження господарської діяльності на суму 8944,20 грн.   
На підставі акта перевірки 22 березня 2012 року відповідач прийняв податкові повідомлення-рішення:
- № 0001751700, яким позивачу нараховано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 170,00 грн;
- № 0001761700, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на дохід, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, у розмірі 15 766,20 грн та нараховано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 3941,55 грн;
- № 0001771700, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на дохід, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, у розмірі 8944,20 грн та нараховано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 2236,05 грн.
ФОП ОСОБА_1 оскаржив зазначені податкові повідомлення-рішення до Державної податкової служби Миколаївської області.
Рішенням Державної податкової служби Миколаївської області від 22 травня          2012 року № 864/10/10-209 скарга ФОП ОСОБА_1 задоволена частково: податкове повідомлення-рішення № 0001761700 в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 3941,55 грн скасовано; грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за період з 01 січня 2010 року до 31 грудня 2010 року збільшено на суму 840,00 грн; грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за період з 01 січня до 30 вересня 2011 року збільшено на суму 655,60 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 163,90 грн; в іншій частині податкові повідомлення-рішення залишено без змін.   
11 липня 2012 року відповідач, враховуючи результати розгляду скарги позивача, прийняв нові податкові повідомлення-рішення форми «Р»:
- № 0002201700, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на дохід, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, в розмірі 16 606,20 грн;
- № 0002211700, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на дохід, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, в розмірі 8 944,20 грн та нараховано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 2 236,05 грн;
- № 0000002191700, яким позивачу нараховано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 170,00 грн;
- № 0002221700, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на дохід, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, в розмірі 655,60 грн та нараховано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 163,90 грн.
Правомірність прийняття Жовтневою ОДПІ вищезазначених податкових повідомлень-рішень є предметом розгляду цієї справи.
Відповідно до пунктів 49.1-49.2 статті 49 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку платник податків. 
Платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є, відповідно до цього Кодексу незалежно від того, чи провадив такий платник податку господарську діяльність у звітному періоді.
Підпунктом 49.18.5 пунктом 49.18 статті 49 Податкового кодексу України визначено, що податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - підприємців - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року.
За положеннями пункту 4 Указу Президента України від 03 липня 1998 року № 727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва» за результатами господарської діяльності за звітний (податковий) період (квартал) суб`єкти малого підприємництва - юридичні особи подають до органу державної податкової служби до 20 числа місяця, що наступає за звітним (податковим) періодом, розрахунки про сплату єдиного податку, акцизного збору і, в разі обрання ними єдиного податку за ставкою 6 відсотків, розрахунок про сплату податку на додану вартість, а також платіжні доручення на сплату єдиного податку за звітний період з позначкою банку про зарахування коштів.
За змістом статті 13 Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року     №13-92 «Про прибутковий податок з громадян» (чинний на час виникнення спірних правовідносин) оподаткуванню підлягають доходи громадян, одержані протягом календарного року від здійснення підприємницької діяльності без створення юридичної особи, а також інші доходи громадян, не передбачені як об`єкти оподаткування у розділах II та III цього Декрету. Оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) і документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов`язаними з одержанням доходу.
Згідно з пунктами 177.1 та 177.2 статті 177 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.
Як встановили суди попередніх інстанцій, 26 травня 2010 року позивач звернувся до контролюючого органу із заявою про видачу йому свідоцтва про сплату єдиного податку. Вказане свідоцтво ФОП ОСОБА_1 отримав терміном дії з 01 липня          2010 року. До видачі цього свідоцтва на рахунок позивача у червні надійшло               81 408,00 грн, у листопаді - за виконані роботи у липні - 30 000,00 грн. 
Звіти платника єдиного податку за ІІ-ІІІ квартали 2010 року подані ФОП ОСОБА_1 06 липня 2010 року, 04 жовтня 2010 року та 04 січня 2011 року відповідно; єдиний податок сплачено позивачем у повному обсязі.
Крім того, під час проведення перевірки позивачем надано документи про понесені ним витрати, але відповідачем вони до відома прийняті не були з посиланням на невідповідність їх чинному законодавству.
У 2011 році позивач здійснював підприємницьку діяльність з ІІ кварталу, відповідні звіти платника єдиного податку подав 04 липня 2011 року та 04 січня 2012 року. Звіти прийняті контролюючим органом, жодних зауважень або повернень звітних документів не було.
Відповідно до частини другої статті 71 КАС України (в редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій), що кореспондується з положеннями частини другої статті 77 КАС України (в редакції, що діє з 15 грудня 2017 року) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Враховуючи встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи, а також недоведеність контролюючим органом вчинення ФОП ОСОБА_1 порушень норм податкового законодавства, зазначених в акті перевірки, колегія суддів погоджується з судами першої та апеляційної інстанцій, що спірні податкові повідомлення-рішення прийняті відповідачем протиправно.
У касаційній скарзі Жовтневої ОДПІ відтворено зміст акта перевірки, жодних доводів про те, які саме норми матеріального та процесуального права порушено судами попередніх інстанцій при ухваленні судових рішень та в чому це полягає відповідачем не наведено, у зв`язку з чим вказана касаційна скарга є необґрунтованою, тому не підлягає задоволенню. 
Відповідно до частини третьої статті 343 КАС України суд касаційної інстанції, здійснивши попередній розгляд справи, залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій. 
Керуючись статтями 343, 350, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, - 
П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу Жовтневої об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Миколаївській області залишити без задоволення, постанову Миколаївського окружного адміністративного суду міста від 10 червня 2013 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2015 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                                  І.А. Гончарова 

Судді                                                                                                                    І.Я. Олендер             

                                                                                                                         Р.Ф. Ханова