ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
Іменем України

29 січня 2020 року
м. Харків

справа № 619/85/17
провадження № 22-ц/818/154/20 

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого – Котелевець А.В.,
суддів – Піддубного Р.М., Тичкової О.Ю.,
за участю секретаря – Огар І.В.,

ім`я (найменування) сторін:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Дасті»,
відповідач – ОСОБА_1 ,
представник відповідача – ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін апеляційну скаргу ОСОБА_2 – представника ОСОБА_1 на заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 22 березня 2017 року в складі судді Жорняка О.М.,

у с т а н о в и в :

У січні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Дасті» (далі – ТОВ «Компанія Дасті») в особі представника Качурка В`ячеслава Вікторовича звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та просило стягнути з відповідача на його користь заборгованість за Договором про надання кредиту в загальній сумі 71 769 грн 91 коп., з яких: 31 271 грн 84 коп. – заборгованість за тілом кредиту; 7 521 грн 82 коп. – заборгованість по нарахованим відсоткам за користування кредитом; 21 775 грн 25 коп. – заборгованість по комісії; 11 200 грн – заборгованість за штрафними санкціями.

Позов мотивовано тим, що 28 жовтня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «ІМЕКСБАНК» (далі – АТ «ІМЕКСБАНК») та ОСОБА_1 укладено договір про надання кредиту № 2135876/N, на підставі якого банк надав позичальникові овердрафт за допомогою платіжної картки VISA, з максимальною сумою заборгованості 50 000 грн зі сплатою 12 % фіксованої процентної ставки річних від суми заборгованості, а також щомісячною сплатою за послуги кредитування (сервіс комісійна винагорода) у розмірі 1,84 % від суми отриманого кредиту.

21 листопада 2014 року між АТ «ІМЕКСБАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФРЕГАТ» (далі – ТОВ «ФРЕГАТ») укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор за плату відступив, а новий кредитор набув право вимоги за Договором про надання кредиту № 2135876/N.

26 грудня 2014 року між АТ «ІМЕКСБАНК», ТОВ «ФРЕГАТ» та ТОВ «Компанія Дасті» укладено тристоронній договір про заміну сторони в зобов`язанні, згідно з яким здійснена заміна кредитора ТОВ «ФРЕГАТ» у договорі про відступлення права вимоги від 21 листопада 2014 року. З моменту підписання вказаного договору усі права та обов`язки за договором про відступлення права вимоги від 21 листопада 2014 року переходять від ТОВ «ФРЕГАТ» до ТОВ «Компанія Дасті».

У зв`язку з порушенням ОСОБА_1 зобов`язань за договором про надання кредиту № 2135876/N станом на 23 грудня 2016 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 71 769 грн 91 коп., з яких: 31 271 грн 84 коп. – заборгованість за тілом кредиту; 7 521 грн 82 коп. – заборгованість по нарахованим відсоткам за користування кредитом; 21 775 грн 25 коп. – заборгованість по комісії; 11 200 грн – заборгованість за штрафними санкціями, яку позивач просить стягнути з відповідача. 

Заочним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 22 березня 2017 року позов ТОВ «Компанія Дасті» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 71 769 грн 91 коп. та 1378 грн судового збору.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що обставини на які посилається ТОВ «Компанія Дасті» знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, позовні вимоги грунтуються на вимогах закону, тому підлягають задоволенню. Відповідачем не надано доказів, які б підтверджували незаконність вимог позивача або їх необгрунтованість. Тривалий термін прострочення платежів, відсутність дій, які б свідчили про наміри добросовісно виконувати свої зобов`язання з боку відповідача вказують на наявність спроби ухилитися від виконання ним своїх зобов`язань.

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 05 вересня 2019 року залишено без задоволення заяву ОСОБА_2 – представника ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення цього ж суду від 22 березня 2017 року.

18 вересня 2019 року ОСОБА_2 – представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить заочне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 належно сплачував кошти за кредитним договором до 16 січня 2015 року. Однак при здійсненні оплати за лютий 2017 року представник банку відмовив ОСОБА_1 у прийнятті чергового платежу у зв`язку з неможливістю виконання банком своїх зобов`язань. Відповідно до пункту 4.3 договору № 2135876/N від 28 жовтня 2013 року сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання своїх зобов`язань за цим договором у випадку настання дії обставин, що знаходяться за межами контролю сторін, та які сторони не могли передбачити або запобігти. Таким чином, з 26 січня 2015 року ОСОБА_1 не мав змоги належним чином виконувати взяті на себе зобов`язання за договором внаслідок дій та бездіяльності сторони договору, а саме – АТ «ІМЕКСБАНК». 

Кредитний договір діє до 27 жовтня 2016 року, тому позивач не мав права нараховувати інші платежі після закінчення строку дії договору, а саме – проценти, комісію за обслуговування рахунку та штрафні санкції. Вказана позиція узгоджується з висновками, викладеними в постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 27 грудня 2018 року у справі № 695/3474/17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12. 

Рішенням господарського суду Одеської області від 15 серпня 2018 року у справі № 916/1253/15-г, залишеним без змін постановою Південно – західного апеляційного господарського суду від 11 березня 2019 року та постановою Верховного суду у складі Касаційного господарського суду від 13 червня 2019 року частково задоволено позов АТ «ІМЕКСБАНК» та визнано недійсним договір про відступлення вимоги від 21 листопада 2014 року, укладений між АТ «ІМЕКСБАНК» та ТОВ «ФРЕГАТ», згідно з яким АТ «ІМЕКСБАНК» відступив на користь ТОВ «ФРЕГАТ» належні банку права вимоги в сумі 312 237 465 грн 66 коп. за кредитними договорами в кількості 23 254 кредитів. Визнано недійсним тристоронній договір про заміну сторони в зобов`язанні від 26 грудня 2014 року, укладений між ПАТ «ІМЕКСБАНК», ТОВ «ФРЕГАТ» та ТОВ «Компанія Дасті». Визнано недійсним договір від 06 січня 2015 року про внесення змін до договору про відступлення права вимоги від 21 листопада 2014 року, укладений між АТ «ІМЕКСБАНК» та ТОВ «Компанія Дасті», предметом якого є зміна переліку кредитних договорів, права вимоги за якими мали перейти до нового кредитора – ТОВ «Компанія Дасті»; зобов`язано ТОВ «Компанія Дасті» повернути АТ «ІМЕКСБАНК» за актом приймання – передачі отримані за нікчемними правочинами оригінали кредитних договорів та всі підтверджуючі право вимоги документи.

Як встановлено господарським судом, вказані договори укладено з порушенням статті 215 ЦК України, а тому вони є нечинними з моменту укладення.

Таким чином, ТОВ «Компанія Дасті» не має права вимоги за кредитним договором № 2135876/N від 28 жовтня 2013 року, укладеним між ПАТ «ІМЕКСБАНК» та ОСОБА_1 

ТОВ «Компанія Дасті» заочне рішення суду першої інстанції не оскаржило, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалось.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_2  – представника  ОСОБА_1  на заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 22 березня 2017 року в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 369 ЦПК України. 

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що 28 жовтня 2013 року між АТ «ІМЕКСБАНК» та ОСОБА_1 укладено договір про надання кредиту № 2135876/N, на підставі якого банк надав позичальникові овердрафт за допомогою платіжної картки VISA, з максимальною сумою заборгованості 50 000 грн зі сплатою 12 % фіксованої процентної ставки річних від суми заборгованості, а також щомісячною сплатою за послуги кредитування (сервіс комісійна винагорода) у розмірі 1,84 % від суми отриманого кредиту.

21 листопада 2014 року між АТ «ІМЕКСБАНК» та ТОВ «ФРЕГАТ» укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор – АТ «ІМЕКСБАНК» за плату відступив, а новий кредитор набув право вимоги за Договором про надання кредиту № 2135876/N.

26 грудня 2014 року між АТ «ІМЕКСБАНК», ТОВ «ФРЕГАТ» та ТОВ «Компанія Дасті» укладено тристоронній договір про заміну сторони в зобов`язанні, згідно з яким здійснена заміна кредитора ТОВ «ФРЕГАТ» у договорі про відступлення права вимоги від 21 листопада 2014 року. З моменту підписання вказаного договору усі права та обов`язки за договором про відступлення права вимоги від 21 листопада 2014 року переходять від ТОВ «ФРЕГАТ» до ТОВ «Компанія Дасті».

06 січня 2015 року АТ «ІМЕКСБАНК» та ТОВ «Компанія Дасті» уклади договір про внесення змін до договору про відступлення права вимоги від 21 листопада 2014 року. Згідно з вказаним договором сторони внесли зміни у перелік кредитних договорів, права вимоги за якими переходять до нового кредитора, який викладений у додатку 1 до договору про відступлення права вимоги від 21 листопада 2014 року та виклали його у новій редакції.

Відповідно до акту про виконання зобов`язань до договору про відступлення права вимоги від 21 листопада 2014 року ТОВ «Компанія Дасті» сплатило АТ «ІМЕКСБАНК» винагороду у повному обсязі на суму в розмірі 28 260 000 грн. Первісний кредитор передав/відступив, а новий кредитор одержав/набув права вимоги за кредитними договорами, які укладені між первісним кредитором та фізичними особами на загальну суму в розмірі 307 953 215 грн 96 коп.

Як вбачається з додатку 1 до договору про відступлення права вимоги від 21 листопада 2014 року ТОВ «Компанія Дасті» отримало право вимоги за договором про надання кредиту № 2135876/N, укладеного 28 жовтня 2013 року між АТ «ІМЕКСБАНК» та ОСОБА_1 . 

Згідно з актом приймання – передачі від 14 січня 2015 року до договору про відступлення права вимоги від 21 листопада 2014 року АТ «ІМЕКСБАНК» передало у повному обсязі, а ТОВ «Компанія Дасті» прийняло кредитні справи фізичних осіб згідно зі списком, зазначеним у додатку № 1 до цього акту априймання – передачі (а. с. 4 – 27).

Згідно з статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У відповідності з статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Звертаючись до суду із позовом, ТОВ «Компанія Дасті» посилалося на те, що має право вимагати від позичальника виконання зобов`язання щодо заборгованості за отриманим кредитом, відсотками та штрафними санкціями, які нараховувалися відповідно до умов укладеного договору кредиту.

Позивач вказував, що у зв`язку з порушенням ОСОБА_1 зобов`язань за договором про надання кредиту № 2135876/N станом на 23 грудня 2016 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 71 769 грн 91 коп., з яких: 31 271 грн 84 коп. – заборгованість за тілом кредиту; 7 521 грн 82 коп. – заборгованість по нарахованим відсоткам за користування кредитом; 21 775 грн 25 коп. – заборгованість по комісії; 11 200 грн – заборгованість за штрафними санкціями.

Однак рішенням господарського суду Одеської області від 15 серпня 2018 року у справі № 916/1253/15-г, залишеним без змін постановою Південно – західного апеляційного господарського суду від 11 березня 2019 року та постановою Верховного суду у складі Касаційного господарського суду від 13 червня 2019 року частково задоволено позов АТ «ІМЕКСБАНК» та визнано недійсним договір про відступлення вимоги від 21 листопада 2014 року, укладений між АТ «ІМЕКСБАНК» та ТОВ «ФРЕГАТ», згідно з яким АТ «ІМЕКСБАНК» відступив на користь ТОВ «ФРЕГАТ» належні банку права вимоги в сумі 312 237 465 грн 66 коп. за кредитними договорами в кількості 23 254 кредитів. Визнано недійсним тристоронній договір про заміну сторони в зобов`язанні від 26 грудня 2014 року, укладений між ПАТ «ІМЕКСБАНК», ТОВ «ФРЕГАТ» та ТОВ «Компанія Дасті». Визнано недійсним договір від 06 січня 2015 року про внесення змін до договору про відступлення права вимоги від 21 листопада 2014 року, укладений між АТ «ІМЕКСБАНК» та ТОВ «Компанія Дасті», предметом якого є зміна переліку кредитних договорів, права вимоги за якими мали перейти до нового кредитора – ТОВ «Компанія Дасті»; зобов`язано ТОВ «Компанія Дасті» повернути АТ «ІМЕКСБАНК» за актом приймання – передачі отримані за нікчемними правочинами оригінали кредитних договорів та всі підтверджуючі право вимоги документи.

Вказаними судовими рішеннями встановлено, що уклавши договір відступлення права вимоги за кредитним договором, банк отримав фінансування у розмірі 28   260   000 грн без ПДВ, а ТОВ «Фрегат», в свою чергу, укладаючи вказаний договір набуло право одержання прибутку у формі різниці між реальною вартістю права вимоги, що відступається, і ціною вимоги, що передбачена договором про відступлення права вимоги. Така різниця виразилася в отриманні ТОВ «Фрегат» від первісного кредитора таких прав щодо боржників: права вимагати стягнення (отримання) від боржників сплати заборгованості за кредитом, процентами, штрафами, пенями, витратами, понесеними первісним кредитором в зв`язку з невиконанням боржниками своїх зобов`язань. При цьому загальний розмір грошових вимог первісного кредитора до боржників, які підлягають відступленню за цим договором, складає 312 237 465, 66 грн.

Таким чином, укладений між АТ «Імексбанк» та ТОВ «Фрегат» оспорюваний договір за своєю юридичною природою (незважаючи на його назву як договір про відступлення права вимоги) є договором факторингу. Цесія (уступка права вимоги) є одним з обов`язкових елементів відносин факторингу. Проте сама по собі назва оспорюваного у даній справі договору не змінює його правової природи.

З укладенням договору про відступлення права вимоги у кредитних договорах з фізичними особами, перелік яких зазначено в Додатку № 1 до цього договору, відбулася заміна кредитодавця-банку, який є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на іншу юридичну особу – ТОВ «Фрегат», яке не відноситься до фінансових установ у розумінні Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», що можуть надавати фінансові послуги, у тому числі і у формі факторингу.

Відтак, з огляду на те, що за змістом частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а оспорюваний правочин суперечить наведеним вище приписам цивільного законодавства України щодо суб`єктного складу договору факторингу, то він підлягає визнанню недійсним відповідно до частини першої статті 215 ЦК України.

Частиною п`ятою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

З урахуванням викладеного, ТОВ «Компанія Дасті» не має права вимоги за вищевказаними договорами з моменту їх укладення, а отже не має права вимоги за кредитним договором № 2135876/N від 28 жовтня 2013 року, укладеним між АТ «ІМЕКСБАНК» та ОСОБА_1 .

Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України). 

ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги сплатив судовий збір в розмірі 2 067 грн, що документально підтверджено платіжним дорученням від 17 вересня 2019 року за № 88431 (а. с. 81).

У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги сплачений ОСОБА_1 судовий збір підлягає стягненню на його користь з ТОВ «Компанія Дасті».

Керуючись ст. ст. 141, 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, 381 - 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в : 

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 – представника ОСОБА_1 – задовольнити.

Заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 22 березня 2017 року – скасувати та ухвалити нову постанову.

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Дасті» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 28 жовтня 2013 року № № 2135876/N – відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Дасті» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2 067 грн (дві тисячі шістдесят сім грн).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду. 

Повний текст постанови складено 03 лютого 2020 року.

Головуючий – А.В. Котелевець 

Судді – Р.М. Піддубний

О.Ю. Тичкова