Ухвала
 
13 лютого 2020 року
м. Київ
 
справа № 490/3666/17 
провадження № 61-45св19
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Ігнатенка В. М.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 липня 2017 року у складі судді Гуденко О. А. та постанову Миколаївського апеляційного суду від 03 грудня 2018 року у складі колегії суддів: Серебрякової Т. В., Галущенка О. І., Лисенка П. П.,
ВСТАНОВИВ :
У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 ,             ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, та виселення.
 
Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 липня 2017 року позов задоволено. Визнано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 . Вирішено питання щодо судових витрат.
 
Додатковим рішенням цього ж суду від 02 жовтня 2017 року ОСОБА_2 та             ОСОБА_3 виселено та зобов`язано звільнити квартиру АДРЕСА_1 .
 
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 03 грудня 2018 року заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 липня 2017 року залишено без змін.
 
У грудні 2018 року ОСОБА_2 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалені у справі судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
 
Ухвалою Верховного Суду від 10 січня 2019 року відкрито касаційне провадження у даній справі.
Відповідно до частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції, чинній на час звернення до суду касаційної інстанції, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Згідно з частиною п`ятою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.
Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.
У відповідності до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу. 
Керуючись статтею 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, та виселення, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 липня 2017 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 03 грудня 2018 року призначити до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.  
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:	В. О. Кузнєцов	
 	 	
 	В. С. Жданова	
 	 	
 	В. М. Ігнатенко