УХВАЛА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
26 лютого 2020 року
м. Київ
 
справа № 129/2569/19
провадження № 61-2991 ск 20 
 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач),            Журавель В. І., Русинчука М. М., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Вінницького апеляційного суду від                            14 січня 2020 року про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої залиттям квартири,
 
ВСТАНОВИВ :
 
У вересні 2019 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до                   ОСОБА_1 про стягнення 61 380 грн майнової шкоди та 10 000 грн моральної шкоди, завданої залиттям квартири, а також просила суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме майно - транспортний засіб Volkswagen LT 46, 2005 року випуску, що належить ОСОБА_1 .
 
Ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від                                 06 листопада 2019 року в складі судді Дєдова С. М. у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.
 
Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала до суду апеляційну скаргу.
 
Постановою Вінницького апеляційного суду від 14 січня 2020 року в складі колегії суддів Стадника І. М., Войтки Ю. Б., Панасюка О. С. апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, ухвалу Гайсинського районного суду Вінницької області від 06 листопада 2019 року скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким заяву про забезпечення позову задоволено, накладено арешт на рухоме майно - транспортний засіб Volkswagen LT 46, 2005 року випуску, НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_1 .
 
Апеляційний суд виходив із того, що невжиття заходу забезпечення позову може ускладнити чи унеможливити виконання ймовірного рішення суду, а обраний ОСОБА_2 спосіб забезпечення шляхом накладення арешту на рухоме майно є співмірним із заявленими позовними вимогами, оскільки питання співмірності вирішується судом на підставі конкретних обставин справи, зокрема, чи може арешт, накладений на конкретне майно бути певною гарантією виконання в майбутньому рішення суду як ефективного способу захисту прав позивача, не втручаючись надмірно в право відповідача мирно володіти своїм майном.
 
11 лютого 2020 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову апеляційного суду та просила скасувати її посилаючись на те, що розмір предмету позову та вартість автомобіля, на який накладено арешт не є співмірними. 
 
Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 2 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
 
Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.
 
Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
 
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
 
Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
 
Доводи, на які ОСОБА_1 посилається в касаційній скарзі щодо неспівмірності ціни предмету позову із вартістю автомобіля, на який накладено арешт, не беруться до уваги, оскільки співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
 
Заходи забезпечення позову повинні узгоджуватися з предметом та підставами позову, а особа, що заявляє про необхідність вжиття заходів забезпечення позову судом, зобов`язана довести зв`язок між неприйняттям таких заходів і утрудненням чи неможливістю виконання судового рішення.
 
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації.
 
Апеляційний суд установивши, що після звернення ОСОБА_2 до суду з позовом, відповідач відчужила один із транспортних засобів, власником якого була, що може свідчити про її намагання утруднити                      чи зробити неможливим виконання рішення суду шляхом відчуження майна, на яке в подальшому може бути звернуто стягнення, а вибраний спосіб забезпечення є співмірним до заявлених позовних вимог, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.
 
Доводи ОСОБА_1 про те, що даний автомобіль є спільною власністю подружжя та використовується її чоловіком і накладення арешту є обмеженням права повноцінно використовувати автомобіль за призначенням не заслуговують на увагу, оскільки вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець, ОСОБА_1 в апеляційному суді будь-яких доказів, які підтверджують, що спірний автомобіль використовується нею та її чоловіком для здійснення господарської діяльності не надала. 
 
Ураховуючи викладене, підстави вважати, що апеляційний суд допустив порушення норм процесуального права, відсутні. 
 
Доводи касаційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки зводяться до незгоди з оскаржуваним судовим рішенням.
 
У відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосовування судом першої інстанції та апеляційним судом норм матеріального та процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування.
 
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ :
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Вінницького апеляційного суду від                            14 січня 2020 року відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді                                                                                                  Н. О. Антоненко
 
                                                                                                          В. І. Журавель
 
                                                                                                                    М. М. Русинчук