Окрема думка
судді Великої Палати Верховного Суду Пророка В. В.
справа № 910/9010/17 (провадження № 12-214 гс 19)
13 січня 2020 року
м. Київ
 
Велика Палата Верхового Суду ухвалою від 13 січня 2020 року повернула для розгляду відповідній колегії Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справу за позовом Первинної профспілкової організації державного науково-виробничого підприємства «Електронмаш» в особі профспілкового комітету до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, Фонду державного майна України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - Державне підприємство «Електронмаш» про визначення частки трудового колективу, визнання частково недійсними наказу та статуту за касаційною скаргою Первинної профспілкової організації державного науково-виробничого підприємства «Електронмаш» в особі профспілкового комітету на рішення Господарського суду міста Києва від 11 грудня 2018 року та постанову Північного апеляційного господарського суду від 11 липня 2019 року.
 
Водночас з мотивами Великої Палати Верхового Суду не можу повністю погодитися з огляду на таке.
 
1.        Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду ухвалою від 11 грудня 2019 року передав зазначену справу разом із касаційною скаргою на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі статті 302 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), вважаючи за необхідне відступити від правових висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у раніше ухваленому рішенні Великої Палати Верховного суду у цій справі від 23 травня 2018 року.
 
2.        Зокрема, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у своїй ухвалі від 11 грудня 2019 року висловив намір відступити від правового висновку, викладеного в пунктах 29 та 30 постанови Великої Палати Верховного Суду у цій справі від 23 травня 2018 року, зазначивши, що трудовий колектив складають працівники підприємства і в силу вимог статті 25 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» профспілки представляють права та інтереси саме працівників, зокрема, у відносинах з роботодавцем в управлінні підприємствами, установами, організаціями, а також у ході приватизації об`єктів державної та комунальної власності тощо. Згідно з приписами статті 19 цього ж Закону профспілки мають право представляти інтереси своїх членів при реалізації ними конституційного права на звернення за захистом своїх прав до судових органів. При тому, що у питаннях колективних інтересів працівників профспілки здійснюють представництво та захист інтересів працівників незалежно від їх членства у профспілках.
 
3.        Тобто профспілка наділена правом на звернення до суду з метою захисту порушеного права чи інтересу необмеженого кола осіб, не переслідуючи при цьому власного інтересу.
 
4.        У зв`язку з цим колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновку, викладеного у пункті 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року про те, що профспілка  може представляти інтереси члена трудового колективу лише на підставі довіреності, оскільки представництво у випадку, що розглядається, здійснюється на підставі закону. 
 
5.        Крім цього, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду зазначив, що висновок Великої Палати Верховного Суду про те, що профспілка при зверненні з позовом в інтересах трудового колективу має вважатися такою, що діє від власного імені (пункт 30 постанови), нівелює можливість дослідження та встановлення обставин набуття трудовим колективом ДП «Енергомаш» частки у майні підприємства. Очевидно, що якщо профспілка діє у власних інтересах, то її права не можуть бути порушеними, що є підставою для відмови у позові. Власне рішення судів попередніх інстанцій і ґрунтуються лише на цьому висновку.
 
6.        Велика Палата Верховного Суду приймаючи рішення про повернення для розгляду цієї справи відповідній колегії Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду керувалася тим, що як убачається з постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року  у цій справі предметом розгляду було вирішення питання щодо визначення юрисдикції спору у відповідності до характеру спірних правовідносин та суб`єктного складу сторін спору. При цьому Великою Палатою Верховного Суду спір по суті заявлених позовних вимог не розглядався та відповідні висновки не викладались.
 
7.        Окрім цього, висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 23 травня 2018 року,  не може бути підставою від його відступлення у цій же справі, оскільки умовою передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду за частиною четвертою статті 302 ГПК України є наявність саме висновку Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах при  розгляді іншої справи.  
 
8.        Проте, відповідно до частини першої статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.
 
9.        Верховний Суд забезпечує однакове застосування норм права судами різних спеціалізацій у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом (пункт 6 частини другої статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
 
10.   За приписами статті 45 цього ж Закону Велика Палата Верховного Суду є постійно діючим колегіальним органом Верховного Суду яка у визначених законом випадках здійснює перегляд судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права
 
11.   Частиною четвертою статті 302 ГПК України визначено, що суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Великої Палати.
 
12.   Отже, Велика Палата Верховного Суду вирішує, головним чином, справи, в яких під загрозу може бути поставлене однакове застосування судами норм матеріального та дотримання норм процесуального права.
 
13.   Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду передав справу № 910/9010/17 на розгляд Великої Палати Верховного Суду саме з підстав необхідності відступу від правових висновків зроблених Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 23 травня 2018 року при розгляді цієї справи оскільки ці висновки, на думку Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, не узгоджуються із нормами закону, зокрема в частині можливості профспілки представляти інтереси члена трудового колективу, та нівелює можливість дослідження та встановлення обставин набуття трудовим колективом ДП "Енергомаш" частки у майні підприємства з урахуванням позиції Великої Палати Верховного Суду про те, що профспілка при зверненні з позовом в інтересах трудового колективу має вважатися такою, що діє від власного імені.
 
14.   Також твердження з приводу того, що висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 23 травня 2018 року,  не може бути підставою від його відступлення у цій же справі, оскільки умовою передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду за частиною четвертою статті 302 ГПК України є наявність саме висновку Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах при  розгляді іншої справи вважаю хибним.
 
15.   Погоджуючись з думкою судді Великої Палати Верховного Суду Гудими Д. А. викладеною в окремій думці від 08 лютого 2018 року у справі 357/3258/16-ц (провадження № 14-1 цс 18; http://reyestr.court.gov.ua/Review/72243445) вважаю, що термін «подібні правовідносини» може означати як правовідносини, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і такі, що є тотожними.
 
16.   Отже, предмет спору, підстави позову та фактичні обставини у справах, можуть різнитися або бути ідентичними.
 
17.   А поняття «відступ від висновку щодо застосування норми права» слід розуміти як повну відмову суду від такого висновку на користь іншого висновку чи відхід від раніше сформульованого висновку шляхом буквального, звужувального або розширювального тлумачення відповідної норми права.
 
18.   Крім того ГПК України, зокрема в статті 302, не має прямої вказівки на те, що для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду у зв`язку із необхідністю відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Великої Палати, висновок щодо застосування норм права має бути викладений виключно в ухваленому рішенні Великої Палати Верховного Суду в іншій справі ніж та що передається на розгляд.
 
19.   Навпаки в статті зазначено, що такий висновок має бути викладений конкретно в раніше ухваленому рішенні Великої Палати, при цьому не конкретезуючи чи має це рішення бути прийняте не в справі, що передається на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
 
20.   Враховуючи викладене, а також мотиви, викладені в моїй думці від 09 серпня 2019 року у справі № 910/12968/17 (провадження № 12-120гс19; http://reyestr.court.gov.ua/Review/84006107), вважаю, що Велика Палата Верховного Суду помилково дійшла висновку про необхідність повернення для розгляду справи № 910/9010/17 відповідній колегії Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду через відсутність підстав для її передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду. Належним процесуальним рішенням Великої Палати Верховного Суду було б постановлення ухвали про прийняття та призначення цієї справи до розгляду та у разі необхідності відступлення від висновків щодо застосування норм права у цій справі зроблених Великої Палати Верховного Суду у постанові від 23 травня 2018 року.

Суддя                                                                                                                  В. В. Пророк

Окрема думка складена 31 січня 2020 року.